УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 753/21899/21
провадження № 51-2765 ск 22
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого         ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року, 
ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він з корисливих мотивів, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, за допомогою мобільного додатку «Телеграм» у переписці із невстановленою досудовим розслідуванням особою, домовився щодо незаконного придбання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонений – ММС 
(4-метилметкатинон), з метою подальшого збуту на систематичній основі.
В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, отримав у невстановлений спосіб невстановлену кількість згортків клейкої стрічки, в середині із особливо небезпечною психотропною речовиною ММС (4-метилметкатинон), тим самим придбав та почав зберігати з метою подальшого збуту.
Надалі, 19 жовтня 2021 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час та спосіб, у заздалегідь зазначеному місці придбав невстановлену досудовим розслідуванням кількість особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонений ММС (4-метилметкатинон) та PVP, з метою подальшого збуту, шляхом здійснення «закладок», тобто схованок.
В цей же день, ОСОБА_4 , зберігаючи при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено – ММС, перебуваючи за адресою: м. Київ, 
вул. Хвильового, 15, у лісопарковій зоні, здійснив 6 схованок («закладок») з психотропною речовиною, кожну із яких 20 жовтня 2021 року в ході огляду місця події було виявлено та вилучено слідчим Дарницького УП ГУНП у м. Києві. 
За результатами оглядів місця події було вилучено згортки клейкої стрічки чорного кольору в середині із поліетиленовим пакетом з кристалоподібною речовиною, яку ОСОБА_4 умисно, незаконно придбав та зберігав, з метою збуту масою:
1) 0, 796 г, яка в своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонений – ММС, масою 0, 414 г;
2) 0, 817 г, яка в своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонений – ММС, масою 0, 425 г;
3) 0, 940 г, яка в своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонений – ММС, масою 0, 508 г;
4) 0, 845 г, яка в своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонений – ММС, масою 0, 439 г;
5) 0, 925 г, яка в своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонений – ММС, масою 0, 490 г;
6) 0, 836 г, яка в своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонений – ММС, масою 0, 433 г.
Також, 19 жовтня 2021 року, у денний час доби, ОСОБА_4 , зберігаючи при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено – ММС, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Хвильового, 1, у лісопарковій зоні здійснив схованку («закладку») з психотропною речовиною - згорток клейкої стрічки чорного кольору, в середині із поліетиленовим пакетом з кристалоподібною речовиною масою 0, 927 г, яка в своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонений – ММС, масою 0, 528 г, яку наступного дня було виявлено та вилучено слідчим Дарницького УП ГУНП у м. Києві в ході огляду місця події.
Крім того, ОСОБА_4 з корисливих мотивів, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, за допомогою мобільного додатку «Телеграм» у переписці із невстановленою досудовим розслідуванням особою, домовився щодо незаконного придбання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонений – PVP (1-феніл-2піролідин-1-іл-пентан-1-он), з метою подальшого збуту на систематичній основі.
Після чого, 19 жовтня 2021 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, у заздалегідь зазначеному місці, а саме у поштоматі № 6691, що за адресою: м. Київ, вул. Декабристів, 3, повторно отримав, тим самим придбав чергову партію невстановленої досудовим розслідуванням кількості особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонений - PVP (1-феніл-2піролідин-1-іл-пентан-
1-он), з метою подальшого збуту, шляхом здійснення «закладок», тобто схованок.
Надалі, 19 жовтня 2021 року, о 21 год 50 хв., за адресою: м. Київ, вул. Хвильового, 15, під час здійснення «закладок» працівниками поліції затримано ОСОБА_4 , у якого під час особистого обшуку виявлено та вилучено 12 згортків обмотаних клейкою стрічкою, в яких знаходилися поліетиленові пакети з кристалоподібною речовиною, в яких містилася особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонений - PVP (1-феніл-2піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 1, 951 г, що є великим розміром, яку він умисно, повторно, незаконно, з корисливих мотивів придбав та зберігав, з метою подальшого збуту.
В касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому доводи касаційної скарги прокурора зводяться до того, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволені апеляційної скарги сторони обвинувачення, належним чином не перевірив викладених в ній доводів щодо необґрунтованого висновку місцевого суду про не призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у виді конфіскації майна на підставі ст. 69 КК України, що в свою чергу призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, через м`якість. Стверджує, що апеляційний суд фактично не надав ніякої оцінки тим обставинам, що засуджений ніде не працював, а вирішив заробляти на прожиття шляхом збуту психотропних речовин. Також вказує на необґрунтоване визнання обставиною, що пом`якшує покарання, - вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких обставин. З огляду на викладене, вважає ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
Перевіривши касаційну скаргу та долучену до неї копію судового рішення, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За приписами ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК України, а також вид та розмір призначеного йому із застосуванням ст. 69 КК України основного покарання в касаційній скарзі не оспорюються.
Зі змісту скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
За приписами ч. 2 вказаної норми права на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання врахував:
- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, характеризується підвищеним рівнем суспільної небезпеки, конкретні обставини його вчинення та кількість епізодів;
- дані про особу обвинуваченого, а саме: його вік, сімейний стан, відсутність на утриманні інших осіб, що він не займається суспільно корисною працею, стан здоров`я, відсутність судимостей, не перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра;
- відсутність обставин, що обтяжують покарання. 
При цьому, місцевим судом було визнано обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення – щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та його вчинення внаслідок збігу тяжких обставин, на підставі чого призначив обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, та не призначив додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Здійснюючи розгляд апеляційної скарги прокурора в межах її доводів та залишаючи без змін вирок, апеляційний суд дійшов висновку, що призначене місцевим судом покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України. На думку колегії суддів саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Мотивуючи своє рішення апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції з дотриманням загальних засад призначення покарання дійшов вірного висновку, що сукупність наведених обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, дають підстави для призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень 
ст. 69 КК України, як щодо основного покарання, так і не призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Усі наведені прокурором в апеляції доводи належним чином перевірені, на них надані достатні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Разом з цим, неспроможними є доводи прокурора про не необґрунтоване визнання обставиною, що пом`якшує покарання - вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких обставин, оскільки зі змісту оскаржуваного судового рішення слідує, що правильність встановлення цієї обставини у вироку суду в апеляційному порядку прокурором не оскаржувалась.
З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що за обставин даного кримінального провадження, даних про особу засудженого, встановлених судами обставин, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, не призначення ОСОБА_4 на підставі ст. 69 КК України додаткового покарання у виді конфіскації майна є законним, справедливим і співмірним характеру вчинених дій, а тому Суд не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
При цьому на переконання Суду, у даному випадку засудженому призначено покарання, яким в повній мірі досягається мета покарання, і саме таке покарання буде достатнім для його виправлення та сприятиме змінам поведінки, які фактично унеможливлюють вчинення ОСОБА_4 нового кримінального правопорушення з огляду на зміни ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним власної суспільно-небезпечної дії.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду, умотивованість її висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_4 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, прокурором у касаційній скарзі не наведено. 
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                   ОСОБА_3