ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/16536/21	Головуючий у 1-й інстанції Марциновська І.В. 	
Провадження № 22-ц/817/736/22 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 305010900 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Дідух М.Є. 
та сторін: позивача  ОСОБА_1 , її представника адвоката Трачук З.І., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Світлика О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/16536/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2022 року, ухвалене суддею Марциновською І.В., повний текст якого складений 09 червня 2022 року, та на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 року, ухвалене суддею Марциновською І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Страхова група “Ю.БІ.АЙ — КООП” про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:
у вересні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Акціонерного товариства “Страхова група “Ю.БІ.АЙ — КООП”, ОСОБА_2 про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача суми в розмірі 27 826 (двадцять сім тисяч вісімсот двадцять шість) гривень 50 копійок, відшкодування спричиненої матеріальної шкоди (на лікування) 27 826 (двадцять сім тисяч вісімсот двадцять шість) гривень 50 копійок; стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача моральної шкоди в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень (том 1, а.с. 1-5).
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 зазначила, що 09 грудня 2020 року приблизно о 21 год. 00 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки “ЗАЗ TF699Р”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись правою смугою руху на вул. Живова в м. Тернополі у напрямку перехрестя вулиць Живова та Шептицького зі швидкістю 43-45 км/год та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який встановлений поблизу ресторану “Три Миколи” на вул. Живова, не був достатньо уважний, не стежив належно за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги п.1.5, 2.3 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року. У цей час на вказаний пішохідний перехід у темпі спокійного кроку вийшла пішохід ОСОБА_1 , яка проходила проїзну частину дорогу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля марки “ЗАЗ TF699Р”, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити нерегульований пішохідний перехід та пішохода  ОСОБА_1 , водій ОСОБА_3 в порушення вимог п.18.1 ПДР України не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки, щоб дати дорогу пішоходу, а вчинив наїзд на  ОСОБА_1  передньою частиною автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди у  ОСОБА_1  діагностовано закритий уламковий перелом хірургічної шийки правої плечової кістки та проведено оперативне втручання - відкриту репозицію, що у сукупності свідчить про спричинення позивачу середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке перебуває у причинному зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_3 вимог п.18.1 ПДР України. При цьому цивільна відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в АТ “СГ “Ю.БІ.АЙ - КООП” згідно зі страхувальним полісом серії ЕР №111041677 від 28 квітня 2020 року. За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020210010002390 від 10 лютого 2020 року внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 липня 2021 року у справі №607/3554/21 закрито вказане кримінальне провадження відповідно до п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_3 . Цивільний позов  ОСОБА_1  до ОСОБА_3 та АТ “СГ “Ю.БІ.АЙ - КООП” про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишений без розгляду. Арешт, накладений на автомобіль марки “ЗАЗ TF699Р”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , скасований та транспортний засіб повернутий ОСОБА_2 . При цьому у зв`язку із перебуванням позивача на стаціонарному лікуванні з 09 грудня 2020 року до 04 січня 2021 року з діагнозом “Закритий уламковий перелом хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням відламків. (АО Classification - 11D1) (Операція 23 грудня 2020 року - відкрита репозиція з МОС пластиною типу PHILOS). Забій медіальної поверхні правої гомілки. Підшкірна гематома правої гомілки. Підшкірна гематома потиличної ділянки. Варикозна хвороба н/кінцівки. Поверхневий тромбофлебіт (гомілковий сегмент) ХВН 2 ст Гострий флєботромбоз правої н/кінцівки (гомілковий сегмент)” позивач понесла витрати на лікування у сумі 27 826,50 гривень. Також, внаслідок ДТП позивачу завдана і моральна шкода, оскільки позивач втратила інтерес до життя, у неї зламана рука, яка не функціонує, як раніше, та завдає позивачеві фізичного болю. Позивач відчуває головний біль, безсоння, коло її спілкування звузилось. Репутація позивача також погіршилась і позивач відчуває зверхнє ставлення від оточуючих. Також, позивач змушена була звільнитись і не може більше працевлаштуватись. Розмір грошової компенсації за завдану моральну шкоду позивач розрахувала за методикою професора ОСОБА_4 і визначила, що такий розмір становить 189 000 гривень. Однак, позивач вважає, що достатнім буде відшкодування цієї шкоди у розмірі 100 000 гривень. Позивач вважає, що шкода, завдана їй унаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , має бути відшкодована у солідарному порядку страховиком ОСОБА_3 - АТ “СГ “Ю.БІ.АЙ - КООП”, а також спадкоємцем ОСОБА_3 - його матір`ю ОСОБА_2 . За таких підстав відповідно до ст.23, 1194 ЦК України та ст.22, 36, 37 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” позивач просить стягнути солідарно з АТ “СГ “Ю.БІ.АЙ - КООП” та ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  відшкодування завданої за лікування матеріальної шкоди у сумі 27 826,50 гривень та грошову компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 100 000 гривень.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Страхова група “Ю.БІ.АЙ — КООП”, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди — відмовлено повністю (том 1, а.с. 132-136).
Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень.
Відмовлено у стягненні з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень та такі судові витрати покладено на відповідача  ОСОБА_2 (том 1, а.с. 157-160).
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2022 року у справі №607/16536/21 та постановити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги ОСОБА_1 , скасувати додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 року у справі №607/16536/21 та постановити нове рішення, яким у задоволенні клопотання про долучення доказів понесених судових витрат відповідачем від 06 червня 2022 року відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що вказані рішення прийняті з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до прийняття помилкових рішень, що підлягають скасуванню (том 1, а.с. 171-179).
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до статті 11 ЦК України підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, АТ “СГ “Ю.БІ.АЙ — КООП”, як страховик за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР №111041677 у разі настання страхового випадку, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП здоров`ю, майну третьої особи, в порядку та на умовах встановлених Законом України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” №1961-IV. Вказує, що ухвала суду від 09 липня 2021 року №607/3554/21 набрала законної сили 19 липня 2021 року, тобто, саме до 19 липня 2021 року були наявними підстави, передбачені абзацом 4 пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV для призупинення строку для виплати страхового відшкодування до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Вказує, що нею було повідомлено страхову компанію про ДТП, відповідальна особа якої 24 лютого 2021 року склала повідомлення від потерпілої особи про настання дорожньо-транспортної пригоди, скопіювали квитанції та медичні документи, що підтверджували факт отримання останньою тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, лікування, придбання ліків та пластини. Однак, на цьому дії страхової компанії закінчились, як і зв`язок з ними. Тобто, вона виконала обов`язок щодо сприяння страховику в розслідуванні причин та обставин ДТП, визначені у пункті 33-1.1 статті 33-1 Закону №1961-IV. Крім того, 16 вересня 2021 року вона звернулася з даною позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, тобто, її звернення до суду здійснене в межах строків, визначених статтею 37 Закону №1961-IV. Посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення на підставі того, що власником автомобіля “ЗАЗ TF699P” р.н. НОМЕР_1 є не винуватець ДТП — ОСОБА_3 , а його батько ОСОБА_5 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, суд вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, не з`ясував на якій правовій підставі винуватець ДТП ОСОБА_3 володів відповідним транспортним засобом, не з`ясував чи внесено відомості про нього, як належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Окрім того, судом не враховано той факт, що винуватець ДТП ОСОБА_3 був неодноразово судимим та наркозалежною особою, що і стало його причиною смерті. Власник автомобіля ОСОБА_5 проживав з ним, знав про хворобу сина, тобто, свідомо передав автомобіль у володіння та експлуатацію особі, яка перебувала у стані наркотичного сп`яніння. Таким чином, власник автомобіля передав транспортний засіб особі у володіння та експлуатацію з порушенням публічних прав. Вказує на те, що на момент смерті ОСОБА_3 - ОСОБА_2 постійно проживала зі спадкодавцем, а тому, у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину.
Щодо додаткового рішення, то судом порушено норми статей 124, 126 ЦПК України, оскільки клопотання про долучення доказів про судові витрати представником відповідача ОСОБА_2 було подано засобами електронного зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області після 23 години 06 червня 2022 року. Вказує, що вона є потерпілою від кримінального посягання особою. Однак, завдана шкода її здоров`ю не відшкодована на АТ “СГ “Ю.БІ.АЙ — КООП”, ні самим обвинуваченим ОСОБА_3 , ні ОСОБА_2 - яка є матір`ю обвинуваченого, і намагається стягнути з позивача за надану правничу допомогу, хоча могла скористатись послугами безплатної вторинної допомоги, як це зробила ОСОБА_1 , оскільки її дохід був меншим від прожиткового мінімуму. Вважає, що витрати, стягнені з неї судом першої інстанції є неспівмірними, абсурдними, оскільки вказує, що звільнена від судових витрат (судового збору). Більше того, 09 червня 2022 року останньою направлено відзив на клопотання про долучення доказів понесених судових витрат відповідачем, які судом при прийнятті рішення до уваги не взяті.
Акціонерне товариство “Страхова група “Ю.БІ.АЙ — КООП”, ОСОБА_2 своїм правом на відзив не скористалися.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року заяву ОСОБА_1 та її представника адвоката Трачук Зоряни Ігорівни про відмову від частини позовних вимог у цивільній справі №607/16536/21 — задоволено частково.
Прийнято відмову позивача  ОСОБА_1 від позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Провадження у цивільній справі №607/16536/21 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди — закрито.
Визнано нечинним рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2022 року у справі №607/16536/21 в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
В решті заяви ОСОБА_1 та її представника адвоката Трачук Зоряни Ігорівни про відмову від частини позовних вимог — відмовлено.
Роз`яснено ОСОБА_1 наслідки відмови від позовних вимог передбачених статтею 206 ЦПК України.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Трачук З.І. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи викладеній в ній.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Світлик О.М. апеляційної скарги не визнав, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
АТ “СГ “Ю.БІ.АЙ — КООП” в судове засідання не з`явилося, хоча належним чином було повідомлене про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа.
У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України — неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2022 року переглядається лише в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Страхова група “Ю.БІ.АЙ — КООП” про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки 08 грудня 2022 року Тернопільським апеляційним судом прийнято відмову позивача  ОСОБА_1 від позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, провадження у цивільній справі №607/16536/21 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди — закрито і визнано нечинним рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2022 року у справі №607/16536/21 в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди..
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 липня 2021 року, постановленою у справі №607/3554/21, закрито кримінальне провадження №12020210010002390, що було внесене до ЄРДР 10 грудня 2020 року відносно ОСОБА_3 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відповідно до п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із смертю обвинуваченого. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 до обвинуваченого ОСОБА_3 та АТ “СГ “Ю.БІ.АЙ - КООП” про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди залишено без розгляду. Дана ухвала суду набрала законної сили 19 липня 2021 року (том 1, а.с. 68-69).
Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ухвала суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Так, в ухвалі суду від 09 липня 2021 року зазначено, що згідно з обвинувальним актом 09 грудня 2020 року приблизно о 21 год. 00 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки “ЗАЗ TF699Р”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись правою смугою руху на вул. Живова в м. Тернополі у напрямку перехрестя вулиць Живова та Шептицького зі швидкістю 43-45 км/год та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який встановлений поблизу ресторану “Три Миколи” на вул. Живова, не був достатньо уважний, не стежив належно за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги п.1.5, 2.3 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року. У цей час на вказаний пішохідний перехід у темпі спокійного кроку вийшла пішохід ОСОБА_1 , яка проходила проїзну частину дорогу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля марки “ЗАЗ TF699Р”, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити нерегульований пішохідний перехід та пішохода ОСОБА_1 , водій ОСОБА_3 в порушення вимог п.18.1 ПДР України не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки, щоб дати дорогу пішоходу, а вчинив наїзд на ОСОБА_1 передньою частиною автомобіля.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_1 діагностовано закритий уламковий перелом хірургічної шийки правої плечової кістки та проведено оперативне втручання - відкриту репозицію, що у сукупності свідчить про спричинення позивачу середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке перебуває у причинному зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_3 вимог п.18.1 ПДР України.
Тим самим встановлено достатність доказів для обвинувачення ОСОБА_3 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 09 грудня 2020 року до 04 січня 2021 року з діагнозом “Закритий уламковий перелом хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням відламків. (АО Classification - 11D1) (Операція 23 грудня 2020 року - відкрита репозиція з МОС пластиною типу PHILOS). Забій медіальної поверхні правої гомілки. Підшкірна гематома правої гомілки. Підшкірна гематома потиличної ділянки. Варикозна хвороба н/кінцівки. Поверхневий тромбофлебіт (гомілковий сегмент) ХВН 2 ст Гострий флєботромбоз правої н/кінцівки (гомілковий сегмент)”, про що свідчить Виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №7042 від 04 січня 2021 року (а.с. 13) а також Випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №14920 від 04 серпня 2021 року, направлено в стаціонар її було 11 січня 2021 року по 04 серпня 2021 року (том 1, а.с. 20).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що унаслідок протиправних дій ОСОБА_3 позивачеві завдана матеріальна шкода у виді понесених на лікування витрат у сумі 27 826,50 гривень, а також моральна шкода, розмір якої позивач визначила у сумі 100 000 гривень. 
Позивач вважає, що така шкода має бути відшкодована у солідарному порядку страховиком ОСОБА_3 - АТ “СГ “Ю.БІ.АЙ - КООП”, а також спадкоємцем ОСОБА_3 - його матір`ю ОСОБА_2 .
На підтвердження обов`язку відшкодувати завдану шкоду відповідачем АТ “СГ “Ю.БІ.АЙ - КООП” позивач надала копію повідомлення від потерпілої особи про настання дорожньо-транспортної пригоди від 24 лютого 2021 року (том 1, а.с. 8-9, 110).
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем в обґрунтування розміру невиплаченого йому відповідачем АТ “СГ “Ю.БІ.АЙ - КООП” страхового відшкодування покладено виключно вказане вище повідомлення від потерпілої особи. Доказів того, що позивач зверталась до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування та що у задоволенні такої заяви відповідачем відмолено, позивач суду не надала. Так само суду не надано доказів розміру страхової суми, яка зазначена в договорі страхування, укладеному між власником застрахованого транспортного засобу та страхувальником. При цьому під час підготовчого засідання суд з`ясовував у представника позивача, чи у повній мірі остання розуміє, які саме обставини підлягають доказуванню у цій справі і чи усі докази сторона позивача подала на підтвердження цих обставин. На таке запитання суду представник позивача надала ствердну відповідь. Заяв чи клопотань, у тому числі і про витребування доказів, адвокат не подавала. Так само представник позивача не надала доказів того, що самостійно зверталася до АТ “СГ “Ю.БІ.АЙ - КООП” з вимогою надати копії матеріалів страхової справи з метою довести суду обставини щодо звернення позивача до відповідача із заявою про страхове відшкодування, відмови відповідача у такому відшкодуванні та суми страхового відшкодування, зазначеної у полісі.
Колегія суддів, з висновком суду першої інстанції повністю погоджується, оскільки суд у повній мірі врахував обставини справи.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” (далі за текстом — Закон).
Відповідно до ч.1 ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. При цьому шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст.23 Закону).
Пункт 33.1 ст.33 Закону визначає, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: 33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; 33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, — МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Згідно з п.35.1 ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови (п.37.2 ст.37 Закону).
Отже, законодавець визначив чіткий алгоритм дій, які повинна вчинити потерпіла особа для отримання страхового відшкодування унаслідок завдання їй шкоди власником наземного транспортного засобу.
При цьому потерпілий має право на отримання страхового відшкодування і не зобов`язаний повідомляти про страховий випадок страхову компанію, яка за законом повинна здійснювати страхове відшкодування, так як цей обов`язок покладено саме на водія забезпеченого транспортного засобу. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.07.2019 у справі №501/212/17.
Проте за змістом ст.17 Закону, ст.981 ЦК України передбачено, що договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмовій формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва — поліса.
Відповідно до п.9.4 ст.9 Закону страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Разом з тим, під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем в обґрунтування розміру невиплаченого йому відповідачем АТ “СГ “Ю.БІ.АЙ - КООП” страхового відшкодування покладено виключно повідомлення від потерпілої особи про настання дорожньо-транспортної пригоди від 24 лютого 2021 року. Доказів того, що позивач зверталась до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування та що у задоволенні такої заяви відповідачем відмолено, позивач суду не надала.
Також не надано суду доказів розміру страхової суми, яка зазначена в договорі страхування, укладеному між власником застрахованого транспортного засобу та страхувальником.
При цьому під час підготовчого засідання в суді першої інстанції з`ясовували у представника позивача, чи у повній мірі остання розуміє, які саме обставини підлягають доказуванню у цій справі і чи усі докази сторона позивача подала на підтвердження цих обставин. На таке запитання суду представник позивача надала ствердну відповідь. Заяв чи клопотань, у тому числі і про витребування доказів, адвокат не подавала. Так само представник позивача не надала доказів того, що самостійно зверталася до АТ “СГ “Ю.БІ.АЙ - КООП” з вимогою надати копії матеріалів страхової справи з метою довести суду обставини щодо звернення позивача до відповідача із заявою про страхове відшкодування, відмови відповідача у такому відшкодуванні та суми страхового відшкодування, зазначеної у полісі.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не довела належними та достатніми доказами дотримання позивачем процедури виплати страхового відшкодування та невизнання відповідачем права позивача на таке відшкодування. 
Самостійно визначити розмір страхового відшкодування з наявних матеріалів справи судом не було можливим, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необґрунтованість заявленої позивачем вимоги до відповідача АТ “СГ “Ю.БІ.АЙ - КООП”, а відтак і про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Щодо доводів апеляційної скарги про ухвалення додаткового рішення.
Згідно з ч.1 та п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі відмови в позові — на позивача.
Згідно з ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Так, за правилами ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.
При цьому, за змістом ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 6 ст.137 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Суд встановив, що у поданому 15 лютого 2022 року відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 вказала, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, становить 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу (том 1, а.с. 62-66).
07 квітня 2022 року між ОСОБА_2 та адвокатом Світликом О.М. укладений договір про надання правової допомоги №14/2022, відповідно до умов якого адвокат Світлик О.М. зобов`язався надати ОСОБА_2 правову допомогу та представляти права і законні інтереси клієнта під час розгляду цивільної справи №607/16536/21 за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Страхова група “Ю.БІ.АЙ — КООП”,  ОСОБА_2  про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (том 1, а.с. 147 зворотня сторона -148).
Пунктом 4 цього договору сторони визначили, що за участь в судовому засіданні суду першої інстанції клієнт сплачує адвокату гонорар в сумі 1 500 гривень за кожне судове засідання.
07 квітня 2022 року, 05 травня 2022 року, 31 травня 2022 року ОСОБА_2 сплатила адвокату Світлику О.М. гонорар в розмірі по 1 500 гривень на загальну суму 4 500 гривень, що підтверджується відповідними розписками (том 1, а.с. 146-147).
03 червня 2022 року між ОСОБА_2 та адвокатом Світликом О.М. підписано акт виконаних робіт (додаток до договору про надання правової допомоги №14/2022 від 07 квітня 2022 року), відповідно до якого загальна вартість виконаних робіт, які полягають в участі у судових засіданнях 11 квітня 2022 року, 06 травня 2022 року та 01 червня 2022 року (дати зазначені з урахуванням уточнень адвоката, наданих у судовому засіданні, та виходячи з фактичних дат судових засідань, що мали місце під час розгляду цієї справи), складає 4 500 гривень (том 1, а.с. 145).
У судовому засіданні 01 червня 2022 року до закінчення судових дебатів представник відповідача адвокат Світлик О.М. зробив усну заяву про подання доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Рішення суду ухвалене 01 червня 2022 року.
06 червня 2022 року о 23 год. 54 хв. засобами електронного зв`язку адвокат Світлик О.М. направив до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання про долучення доказів понесених судових витрат, додатками до якого є: договір про надання правової допомоги №14/2022 від 07 квітня 2022 року, акти виконаних робіт від 02 червня 2022 року та від 03 червня 2022 року, розписки від 07 квітня 2022 року, 05 травня 2022 року, 31 травня 2022 року, 03 червня 2022 року (том 1, а.с.142-149).
Отже, представником позивача не доведено нереальність понесених відповідачем ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, які відповідач сплатила у зв`язку із розглядом даної справи. Вказані витрати є доведеними належними та допустимими доказами, а тому суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи.
Не заслуговують на увагу доводи заявника, що адвокатом Світликом О.М. несвоєчасно подані докази понесених судових витрат з огляду на те, що вказані докази скеровані представником відповідача на адресу суду 06 червня 2022 року о 23 год. 54 хв., тому з урахуванням положень ч.5, 6 ст.124 ЦПК України колегія суддів вважає, що дані докази своєчасно буди подані до суду. 
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Страхова група “Ю.БІ.АЙ — КООП” про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 25 липня 2022 року було зупинено дію оскаржуваних рішень суду першої інстанції до закінчення їх перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судових рішень, які переглядались, тому дію додаткового рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 року слід поновити.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави, оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України “Про судовий збір” від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі — у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується відшкодування матеріальної та моральної шкоди, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  — залишити без задоволення. 
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Страхова група “Ю.БІ.АЙ — КООП” про відшкодування матеріальної та моральної шкоди — залишити без змін.
Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 року — залишити без змін.
Поновити дію додаткового рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 року.
Судовий збір за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 13 грудня 2022 року.

Головуючий 
Судді