Ухвала
 
04 жовтня 2022 року
м. Київ
 
справа № 161/8706/21
провадження № 61-1581св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,
 
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 вересня 2021 року у складі судді Крупінської С. С. та постанову Волинського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Здрилюк О. І., Бовчалюк З. А., Матвійчук Л. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
 
У травні 2021 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС») про стягнення страхового відшкодування, посилаючись на те, що 23 червня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «ВАЗ 21070», державний номерний знак НОМЕР_1 , автопоїзда у складі сідлового тягача «Renault Premium», державний номерний знак НОМЕР_2 , та напівпричепу «Schmitz SCF24G», державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок якої пасажир автомобіля «ВАЗ 21070» ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, від яких померла. Вироком Сколівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2020 року у справі № 453/961/20 його як водія автомобіля «ВАЗ 21070» було визнано винним у скоєнні ДТП. Згідно з полісом № АО/6471413 його цивільно-правова відповідальність як власника наземного транспортного засобу на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС». Він як батько та законний представник своїх малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, на яку отримав відповідь, що розмір страхового відшкодування становить 170 028 грн та буде виплачуватися щомісячними платежами до грудня 2024 року. Вважає рішення страховика в частині розтермінування виплати страхового відшкодування таким, що суперечить пункту 36.2 статті 36 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), яким передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його у передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , діючи в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , просив стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на свою користь недоплачене відшкодування в розмірі 131 404,40 грн у зв`язку із втратою годувальника.
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 вересня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , недоплачене відшкодування в розмірі 125 107,08 грн у зв`язку із втратою годувальника в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що пункт 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Оскільки відповідно до пункту 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати, суд дійшов висновку про стягнення недоплаченого розміру страхового відшкодування на користь позивача як законного представника неповнолітніх утриманців покійної  ОСОБА_4 . 
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року апеляційну скаргу ПрАТ «СГ «ТАС» залишено без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 вересня 2021 року - без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Пункт 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та не дає страховику права на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами такого строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Посилання ПрАТ «СГ «ТАС» на неврахування судом першої інстанції вимог статті 1202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого здійснюється щомісячними платежами, не заслуговують на увагу, оскільки Закон № 1961-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.
 
У січні 2022 року ПрАТ «СГ «ТАС» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 вересня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
 
На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник вказав, що в оскаржуваному судовому рішенні суд апеляційної інстанції застосував статті 27, 36 Закону № 1961-IV, статті 1200, 1202 ЦК України без урахування висновків щодо їх застосування, викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 326/440/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Також ПрАТ «СГ «ТАС» зазначило, що існує необхідність відступлення від висновків щодо застосування статей 27, 36 Закону № 1961-IV, статей 1200, 1202 ЦК України у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19, від 09 червня 2021 року у справі № 440/510/19 та застосованих судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України). У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, визначають, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено право, а не обов`язок страховика відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати. Таким чином, помилковим є висновок судів про те, що виплата страхового відшкодування дітям загиблої повинна здійснюватися виключно одноразовим платежем та що рішення страховика про виплату такої суми періодичними щомісячними платежами є протиправним. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Луцького міськрайонного суду Волинської області. 
 
25 квітня 2022 року справа № 161/8706/21 надійшла до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року з підстав, передбачених частиною другою статті 403 ЦПК України, на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду передано справу № 304/936/19 за позовом  ОСОБА_5 до Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» про стягнення страхового відшкодування, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 липня 2020 року.
 
Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що системний аналіз статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна з них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого. Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Вказаною нормою передбачено право страховика, а не обов`язок (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати. Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1200 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 326/440/19 (провадження № 61-17499св19).
 
Водночас у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19 (провадження № 61-3640св20), від 09 червня 2021 року у справі № 440/510/19 (провадження № 61-17890св20) зроблено висновок про те, що у спірних правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон № 1961-IV є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто Закон № 1961-IV визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. З урахуванням зазначеного колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у зазначених справах дійшла висновку, що відповідач всупереч пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV здійснив лише часткову виплату страхового відшкодування в межах ліміту страхового відшкодування, хоча цим Законом, який є спеціальним нормативно-правовим актом щодо ЦК України та який визначає порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, не передбачено виплату страхового відшкодування щомісячними платежами чи шляхом розтермінування його виплати.
 
Враховуючи викладене, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування вищенаведених норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19 (провадження № 61-3640св20), від 09 червня 2021 року у справі № 440/510/19 (провадження № 61-17890св20).
 
Оскаржувані судові рішення в цій справі та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.
 
За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
 
Ухвалою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 грудня 2021 року прийнято до свого провадження цивільну справу № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20).
 
Виходячи з викладеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність зупинити провадження в цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20).
 
Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити провадження у справі № 161/8706/21 за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 вересня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20).
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	І. М. Фаловська