Номер провадження: 22-ц/813/5037/22 
Справа № 947/12517/20
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.,
за участю секретаря судового засідання: Зеніної М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лічмана Василя Леонідовича на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
                                В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Київського районного суду м. Одеси до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості.
Позов обґрунтований тим, що 23.02.2007 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 23.02.2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, ОСОБА_2 станом на 11.11.2019 року мав заборгованість у розмірі 9 137,96 грн., що складалась із заборгованості по тілу кредиту. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер. Позивачем було отримано відповідь від Приморської державної нотаріальної контори 17.05.2019 року, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Особою, яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1 . На думку позивача, ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , тому саме з неї підлягає стягненню вказана заборгованість, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості у розмірі 9 137 гривень 96 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 102 гривень 00 копійок.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Лічман Василь Леонідович подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відхилити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, ОСОБА_1 та її представник адвокат Лічман В.Л. в судове засідання, призначене на 25.10.2022 року на 14.00 годину, не з`явилися, від ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд справи без її присутності.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, представник АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання, призначене на 25.10.2022 року на 14.00 годину, не з`явилася, в телефонному режимі повідомила про неможливість взяти участь у розгляді справи в режимі відео-конференції (про що подане нею раніше відповідне клопотання апеляційним судом було задоволено) без конкретизації причини. 
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18 зазначено, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи по суті, не відкладаючи судового засідання, колегія суддів вважає розглянути справу за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідноп. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Всім зазначеним вимогам рішення суду не відповідає. 
Задовольняючи позов, стягуючи з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості у розмірі 9 137 гривень 96 копійок, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог.
Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.
З матеріалів справи вбачається, що:
23.02.2007 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», із метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (т.1 а. с.14).
Відповідно до виписки руху коштів по картковому рахунку, відкритому ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_2 , вбачається, що останній активно використовував кредитні кошти починаючи з 2007 року і до кінця листопада 2017 року, періодично і частково поповнюючи кредитний рахунок і здійснюючи оплату Банку за користування кредитом (т.2 а. с. 2-12). 
Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування і обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_2 , вбачається, що за життя ОСОБА_2 розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався Банком і востаннє 26.11.2017 року був установлений у розмірі 10 000 грн. (т.2 а. с. 13);
Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 видавалося 6 кредитних карт, при цьому строк дії 2-х кредитних карт, які видані позичальнику у 2016 році, був встановлений до останнього дня вересня 2020 року (т.2 а. с. 14). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, про що 09.12.2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний запис №12557, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 09.12.2017 року (т.1 а. с. 36).
Згідно з реєстром відправлених рекомендованих листів ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що на адресу Третьої Одеської державної нотаріальної контори була направлена претензія з приводу боргу ОСОБА_2 (т.1 а. с. 37-43)
Із витребуваної судом копії спадкової справи №148/2018 року, заведеної Шостою Одеською державною нотаріальною конторою 10.05.2018 року до майна померлого ОСОБА_2 за заявою-претензією ПАТ «Альфа-Банк», вбачається, що 20.08.2018 року до нотаріуса надійшла претензія кредитора АТ КБ «ПриватБанк» щодо кредитного зобов`язання померлого ОСОБА_2 за кредитним договором від 01.03.2007 року. Згідно матеріалів спадкової справи, інформації про реєстрацію заповіту та про реєстрацію інших спадкових справи не встановлено (т.1 а. с. 74-107).
Разом із померлим ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована ОСОБА_1 , що підтверджується копією паспорту ОСОБА_1 , наявною у матеріалах справи, а також відповіддю на запит Відділу довідкової роботи головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, з якої вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1 а. с. 33-35; 59).
На адресу відповідачки банком 07.10.2019 року направлявся лист-претензія із вимогами щодо повернення суми боргу спадкодавця ОСОБА_2 , які були залишенні без задоволення, що і стало приводом звернення банку до суду з відповідним позовом (т.1 а. с. 45-48).
Сума заборгованості розрахована банком станом на 11.11.2019 року, становить 9 137,96 грн. та складається із наступного: 9 137,96 грн. заборгованість за тілом кредиту (т.1 а. с. 8-13).
Колегія суддів виходить з наступного.
При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в ч.ч.2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4 ст.1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги;
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- при дотриманні кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України.
З огляду на принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.
У ст.1218 Цивільного кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. ч.1-3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Тому, рідна сестра померлого ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка на час смерті спадкодавця проживала і була зареєстрована з ним за однією адресою, в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, вона не заявила про відмову від неї.
Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 148/2018, заведеної 10 травня 2018 року після смерті ОСОБА_2 , відсутня заява будь-якого зі спадкоємців, як про прийняття спадщини, так і про відмову від спадщини.
При таких обставинах ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті брата ОСОБА_2 . 
Зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.ст.1281 і 1282 ЦК України.
Згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці в спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину.
Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника, й вирішуються в порядку положень ст.1282 ЦК України.
Оскільки строк дії кредитних карток, якими користувався ОСОБА_2 , був визначений останнім днем вересня 2020 року, то строк кредитного договору від 01.03.2007 року на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 та пред`явлення АТ КБ «Приватбанк» вимоги до спадкоємців боржника 20.08.2018 року не можна вважати таким, що настав, а будь-яких доказів, що АТ КБ «Приватбанк» дізнався про смерть боржника ОСОБА_2 раніше 20.02.2018 року не має, тому відсутні підстави для висновку, що вимога АТ КБ «Приватбанк», як кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника, була подана з порушенням строків, визначених у ч. ч.2 та 3 ст.1282 ЦК України.
Таким чином, суд першої інстанції вірно визначився, як з дотриманням кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК України, та з колом спадкоємців боржника з урахуванням прийняття спадщини в силу закону та відсутності заяви про відмову від спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.
Апеляційний суд, дослідивши розрахунок заборгованості та виписку руху коштів по картковому рахунку позичальника ОСОБА_2 , вбачає, що на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , сума зобов`язання за кредитом становила 9 036 грн. 11 коп.
Оскільки в анкеті-заяві від 01.03.2007 року, яка була підписана позичальником було передбачено базову щомісячну процентну ставку 3% (36% річних), нараховані проценти за життя позичальника також включаються до складу спадщини. Проте дані вимоги (заборгованість за процентами) Банком у претензію до спадкоємців боржника не включена і також до складу позову, який розглядався судом. Збільшений розмір тіла кредиту, який банк заявив до стягнення - 9 137,96 грн., кредитором розрахований станом на 11.11.2019 року і тому не може вважатися таким, що заснований на законі.
Враховуючи наведене, сума заборгованості, яка може пред`являтися до спадкоємців боржника не може перевищувати суму заборгованості за тілом кредиту станом на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 - 9 036 грн.11 коп.
Тому розмір стягнення застосований судом першої інстанції 9 137 грн. 96 коп. не може вважатися повністю обґрунтованим і залишатися без змін. 
Як вбачається з матеріалів справи, при ухваленні заочного рішення, суд вважав відповідача належним чином повідомленим.
Проте, всі зворотні повідомлення, які повернулися до суду без вручення відповідачу містять відмітку «За закінченням терміну зберігання», що не може вважатися належним повідомленням сторони.
Також матеріали справи не містять доказів, що відповідачу було вручено позовну заяву з додатками.
При таких обставинах, враховуючи, що заяву про перегляд заочного рішення було залишено судом першої інстанції без задоволення, відповідач не позбавлений права доводити свої заперечення проти позову у суді апеляційної інстанції.
Як вбачається зі змісту спадкової справи і листа Приморської державної нотаріальної контори від 03.11.2021 року, свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 не видавалося, склад спадкового майна не встановлено (т.1 а. с. 172). 
Згідно з відомостями з Єдиного реєстру права власності вбачається, що ОСОБА_1 у повному обсязі належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.12.2017 року.
Дані відомості узгоджуються з доводами, викладеними у заяві про перегляд заочного рішення, та доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , що у даній квартирі крім неї проживали також її дочка та її чоловік, який помер у 2016 році. Брат ОСОБА_2 був зареєстрований і також мешкав у квартирі, але як колишній військовий, чекав на отримання від держави власного житла.
Тому видача 19.12.2017 року ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на всю квартиру АДРЕСА_2 жодним чином не пов`язано із спадкуванням після смерті брата ОСОБА_2 , який помер за 10 днів до цього - ІНФОРМАЦІЯ_1, і до того ж, не мав частки на праві власності у цій квартирі.
Оскільки будь-якого іншого майна для успадкування після смерті ОСОБА_2 нотаріусом протягом майже 4-х років не встановлено, а сама ОСОБА_1 заперечує наявність будь-якого майна у квартирі за життя її брата, і позивачем не спростовано наявність у померлого позичальника будь-якого майна, успадкованого ОСОБА_1 , в останньої не виникло зобов`язання для погашення заборгованості перед кредитором після смерті брата ОСОБА_2 , а у суду за таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову про стягнення зі спадкоємця боржника заборгованості за кредитним договором. 
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі № 332/2936/16-ц, яка враховується апеляційним судом у відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України при розгляді справи, яка переглядається в апеляційному порядку.
Наведеному суду першої інстанції належної уваги не приділив і набув помилкового висновку про задоволення позову.
При таких обставинах, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, заочне рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог. 
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за наслідками розгляду справи в апеляційному порядку, рішення суду першої інстанції скасована та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, судовий збір сплачений відповідачем в суді першої інстанції за перегляд заочного рішення у розмірі 454 грн. та судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 3 153 грн. підлягають стягненню з позивача на користь відповідача у загальній сумі 3 607 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лічмана Василя Леонідовича - задовольнити частково.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у загальному розмірі 3 607 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 21.11.2022 року.

Головуючий                        О.М. Таварткіладзе

       Судді:                        А.П. Заїкін

О.В. Князюк