УХВАЛА

25 жовтня 2022 року 
м. Київ 

справа № 640/27167/20
адміністративне провадження № К/990/27179/22  
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Юрченко В.П., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2022 у справі №640/27167/20 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
ВСТАНОВИВ:
5 жовтня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2022 року у справі №640/27167/20.
У поданій відповідачем касаційній скарзі також наведено підстави, що зумовили пропуск визначеного законом процесуального строку на касаційне оскарження спірних судових рішень.       
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
У касаційній скарзі міститься посилання, що вона подається на підставі пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328, а саме, рішення суду апеляційної інстанції ухвалено без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 3 квітня 2020 року у справі №826/4114/18, від 16 квітня 2020 року у справі №821/3497/15-а, від 17 грудня 2020 року у справі №825/2771/15-а.
У згаданих постановах Верховного Суду розглядалося питання застосування частини третьої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів».
У порушення вимог КАС України, скаржником не зазначено жодного обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема, пункту 188.1 статті 188, пункту 189 статті 189 Податкового кодексу України чи порушення норм процесуального права, зокрема частини п`ятої статті 242 КАС України, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, що призвело до ухвалення незаконних, як на його думку, судових рішень.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній скаржник посилається також на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Скаржник у касаційній скарзі зазначає, про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Суд звертає увагу на те, що у випадку посилання скаржником на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, як на підставу касаційного оскарження, останньому необхідно зазначити конкретну норму права, щодо застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. 
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. 
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд -
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2022 у справі №640/27167/20 повернути скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя	В.П. Юрченко