ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/20994/21	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/802/22 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року (ухвалене суддею Дзюбичем В.Л., дата складення повного тексту не зазначена) у справі №607/20994/21 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури, Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої в зв`язку із знаходженням під слідством та судом, -

ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Тернопільської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої в зв`язку із знаходженням під слідством та судом.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 04 червня 2017 року Бучацьким ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017210060000239 стосовно нього за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України. 19 червня 2017 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України. 11 липня 2017 року він був повідомлений про завершення досудового слідства та про відкриття матеріалів досудового слідства, вручено обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017210060000239 від 04 червня 2017 року. 29 січня 2020 року його було визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч. 1 ст. 249 КК України. Після чого, ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 04 червня 2021 року вищевказаний вирок був скасований, кримінальне провадження про його обвинувачення закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із недоведеністю вини особи у вчиненні кримінального правопорушення. З огляду на це вважав, що внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, що включало в себе здійснення досудового розслідування, проведення слідчих дій, повідомлення про підозру, передання обвинувального акту до суду та постановлення вироку судом, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних та фізичних стражданнях, які внесли негативні зміни у його життя, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, а також інших негативних наслідків морального характеру. Вказав, що змушений докладати чималих зусиль для спростування інформації, щодо відкритого відносно нього кримінального провадження, розгляд якого тривав близько чотирьох років. Щодо моральної шкоди зазначав, що він тривалий час перебував під слідством і судом, що призвело до моральних страждань та дискомфорту через скрутне матеріальне становище його сім`ї у зв`язку із притягненням його до кримінальної відповідальності та витратами сімейних заощаджень на правовий захист. Оскільки законодовством передбачено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі відшкодування майнової та моральної шкоди, просив стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду у розмірі 1000000,00 грн.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року позовні вимоги задоволено частково — стягнуто із Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку в користь ОСОБА_1 295 000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди завданої в зв`язку із знаходженням під слідством та судом.

В апеляційній скарзі представник ГУНП в Тернопільській області просить скасувати рішення суду в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 295 000 грн., оскільки вважає, що стороною позивача не надано жодних належних доказів щодо спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди.
Посилається на відсутність будь-яких медичних довідок про погіршення стану здоров`я, доказів погіршення соціальних та родинних зв`язків, доказів на підтвердження неможливості ведення свого звичайного життя.
Вважає, що при розрахунку суми терміну перебування під слідством, кінцевою сумою моральної шкоди має бути 285 000 грн., а не 295 000 грн., що зазначено в рішенні суду першої інстанції без будь-якого розрахунку та тлумачення цієї суми.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відхили апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вважає безпідставним твердження апелянта про відсутність будь-яких доказів спричинення позивачу моральної шкоди, оскільки повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, проведення в ході кримінального провадження ряду процесуальних слідчих дій, його виклики під час досудового розслідування та судового провадження, накладення арешту тривалий час обмежували права позивача та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вважає, що згідно розрахунку, з урахуванням ЗУ “Про Державний бюджет України на 2021 рік”, гарантованим мінімальним розміром відшкодування моральної шкоди у даному випадку є 285 000 грн., однак моральну шкоду не можна виразити у конкретному розмірі, так як така має суто умовний вираз, тому вважає, що судом першої інстанції вірно оцінено розмір душевних страждань у сумі 295 000 грн.

У судове засідання сторони по справі не з`явилися, хоча належним чином повідомлялись про день та час судового розгляду.
Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності сторін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.
04 червня 2017 року до ЄРДР було внесено відомості, щодо кримінального провадження № 12017210060000239 із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.249 КК України, про те, що ОСОБА_1 , 1993 року народження, та ОСОБА_2 , 1988 року народження, перебуваючи на річці Дністер, здійснювали незаконний, добувний рибний промисел. Вказане підтверджується витягом з ЄРДР у даному кримінальному провадженні.
19 червня 2017 року ОСОБА_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України.
11 липня 2017 року у кримінальному провадженні № 12017210060000239 від 04 червня 2017 року старшим слідчим СВ Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області Сембрат Б.С. було складено обвинувальний акт відносно позивача за ч. 1 ст. 249 КК України.
Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 липня 2017 року (справа № 595/800/17) за клопотанням слідчого СВ Бучацького ВП ТВП ГУНП в Тернопільській області в кримінальному провадженні № 12017210060000239 від 04 червня 2017 року накладено арешт на земельну ділянку позивача.
Вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2020 року (справа № 595/1019/17), ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 грн.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 04 червня 2021 року вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2020 року щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 249 КК України скасовано, а кримінальне провадження щодо обвинувачених закрито на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом з 19 червня 2017 року по 04 червня 2021 року - 47 місяців та 15 днів.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем факту завдання йому моральної шкоди незаконними діями органів досудового розслідування та судом.
З таким висновком суду погоджується і колегія суду апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Згідно ст. 13 цього Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом провадиться з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.
Отже, законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
В розумінні ст. 3 КПК України стадія притягнення до кримінальної відповідальності починається з повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та охоплює також стадію перегляду судових рішень в апеляційному порядку відносно засуджених та виправданих.
Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом 47 місяців та 18 днів, оскільки 19 червня 2017 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а 04 червня 2021 року ухвалою апеляційного суду дане кримінальне провадження було закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.
Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати 6000,00 грн. на місяць та відповідно, з урахуванням терміну незаконного перебування позивача під слідством та судом мінімальний розмір моральної шкоди, буде 285 000 грн.
Колегія суддів погоджується із твердженням місцевого суду про обгрунтованість доводів ОСОБА_1 щодо порушення його честі і гідності, що відбувалось внаслідок тривалого кримінального провадження, оскільки за виниклих обставин твердження позивача, щодо порушення соціальних зв`язків, в тому числі, із друзями, близькими, знайомими внаслідок поширення інформації про можливість вчинення особою кримінального правопорушення є зрозумілими та виправданими.
Крім цього, суд першої інстанції підставно визнав суттєвими обставини на підтвердження змін у звичайному способі життя позивача не лише об`єктивні фактори у вигляді значної кількості судових засідань та супроводжуючих процедур, пов`язаних з необхідністю поновлення порушених прав, але й інші, такі як суб`єктивні, що виявляються через психоемоційне усвідомлення особою можливих наслідків у вигляді засудження за вчинення кримінального правопорушення з передбаченою мірою покарання.
Колегія суддів також погоджується із визначеним, судом першої інстанції, розміром моральної шкоди в сумі 295 000 грн., оскільки місцевим судом вірно враховано характер, обсяг і тривалість страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з тривалим перебуванням під слідством та судом, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, порушення сімейних зв`язків і стосунків з іншими людьми, негативні впливи, що було пов`язано із необхідністю докладати значних зусиль для відновлення та організації свого життя.
Апеляційний суд приходить до переконання, що саме такий розмір моральної шкоди відповідатиме принципам розумності, виваженості та справедливості, оскільки мінімальний розмір моральної шкоди, не буде враховувати усю глибину понесених позивачем моральних страждань.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.
В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову не встановлено. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області — залишити без задоволення. 
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року — залишити без змін.
Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 31 жовтня 2022 року.

Головуюча: Бершадська Г.В.
Судді: Гірський Б.О.
                        Хома М.В.