Справа № 127/9113/21
Провадження № 22-ц/801/2015/2022
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року	Справа № 127/9113/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М.,
суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,
за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В.
учасники справи:
скаржник (особа, яка подала апеляційну скаргу) – ОСОБА_1 ,
особа, дії якої оскаржуються – Головний державний виконавець Бердичівського ВДВС у Житомирській області Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Яременко Валентина Михайлівна,
заінтересована особа – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Федчук Світланою Миколаївною, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2022 року про повернення скарги без розгляду, постановлену у складі судді Романюк Л. Ф. в м. Вінниця, дата складення повного тексту ухвали відповідає даті її постановлення,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Бердичівського ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Яременко В. М., заінтересована особа – ОСОБА_2 . 
Скарга мотивована тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 серпня 2021 року у цивільній справі № 127/9113/21 на користь її чоловіка ОСОБА_3 з ОСОБА_2 було стягнуто 34 310, 98 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, судовий збір в сумі 590 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 003, 26 грн.
12 жовтня 2021 року ОСОБА_3 подав заяву про примусове виконання вказаного рішення з оригіналом виконавчого листа № 127/9113/21 від 12 жовтня 2021 року до Бердичівського ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, а скаржниця залишилася спадкоємицею за законом після смерті чоловіка.
Із відповіді головного державного виконавця Бердичівського ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Яременко В. М. від 15 вересня 2022 року № 48152 на адвокатський запит представника ОСОБА_1 адвоката Федчук С. М. стало відомо, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №67182232 з виконання виконавчого листа № 127/9113/21 від 12 жовтня 2021 року. Станом на 08 вересня 2022 року заява про заміну сторони її правонаступником у зв`язку з вибуттям однієї зі сторін до відділу не надходило, 08 вересня 2022 року виконавче провадження було закінчено у зв`язку зі смертю стягувача, виконавчий лист цього дня направлений до Вінницького міського суду Вінницької області.
05 жовтня 2022 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Федчук С. М. подала до Вінницького міського суду заяву про заміну стягувача у справі його правонаступником, вирішити питання такої заміни неможливо, оскільки виконавче провадження закінчене постановою виконавця.
Тому ОСОБА_1 як правонаступник та спадкоємець померлого ОСОБА_3 , просила визнати неправомірними дії державного виконавця Бердичівського ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Яременко В. М. щодо винесення нею постанови про закінчення виконавчого провадження №67182232 від 08 вересня 2022 року, оскільки при її винесенні не було враховано наявність правонаступників щодо виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області у цивільній справі № 127/9113/21, а також зобов`язати головного державного виконавця Яременко В. М. поновити порушене право скаржниці шляхом винесення постанови про відновлення виконавчого провадження.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2022 року скаргу ОСОБА_1 повернуто без розгляду на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України. Суд мотивував своє рішення тим, що до скарги, всупереч абзацу 2 частини другої статті 183 ЦПК України, не додано доказів її надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення учасникам справи.
Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Федчук С. М. подала апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване судове рішення, застосував до спірних правовідносин вимоги статті 183 ЦПК України, хоча дана норма не регулює їх, а встановлює загальні вимоги до форми та змісту письмових заяв, клопотань, заперечень у позовному провадженні та не передбачає можливості повернення без розгляду скарг на дії державного виконавця в той час як застосуванню підлягають норми Розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», яким не встановлено обов`язку надання заявником доказів надсилання скарги боржнику та державному виконавцю.
У судове засідання до суду апеляційної з`явилась представник ОСОБА_1 адвокат Федчук С. М., апеляційну скаргу підтримала просила її задовольнити. Решта учасників справи до суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам закону.
Повертаючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався тим, що до неї всупереч абзацу 2 частини другої статті 183 ЦПК України не долучено доказів її надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення учасникам справи, що є істотним недоліком, який перешкоджає розгляду скарги.
Проте такий висновок судом першої інстанції є невірним та постановлений всупереч нормам процесуального права.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено обов`язковість виконання судових рішень. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Порядок звернення зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення регламентується Розділом VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та Розділом Х Закону України № 1404-VIII «Оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби».
Як передбачено положеннями статті 447 ЦПК України, частиною першою статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження, інші учасники та особи мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі статтею 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, про що суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.
Частиною четвертою статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлені такі вимоги до скарги на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця. Так, скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.
Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються (частина перша статті 450 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.
Пунктом 3 Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз`яснено судам, що скарги, заяви, подання мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК і ГПК, та містити відомості, перелічені у частині четвертій 74 ЗУ «Про виконавче провадження».
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції в порушення вказаних вимог процесуального законодавства не звернув уваги на те, що вимоги частини другої статті 183 Параграфу 2 «Заяви з процесуальних питань» Розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні правовідносини, тому не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду в позовному провадженні.
Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ, а тому до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави, а не її повернення.
Такі висновки неодноразово висловлював Верховний Суд у ряді своїх постанов: від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20,; від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20; від 10 березня 2021 року у справі № 766/17333/20-ц; від 15 вересня 2021 року у справі № 761/16863/14-ц.
Отже, доводи, наведені в апеляційній скарзі, заслуговують на увагу, оскільки судові процедури повинні бути справедливими (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) та проходити у відповідності до норм в тому числі процесуального права, адже особа не може безпідставно бути позбавлена конституційного права на доступ до суду.
Відтак, допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали про повернення без розгляду скарги на дії державного виконавця, тому відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України оскаржувана ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд, 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Федчук Світланою Миколаївною,задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий 

О. С. Панасюк