ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1013/21  Номер провадження 22-ц/814/2304/22	Головуючий у 1-й інстанції Мороз Т. М.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого судді Прядкіної О.В., 
суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., 
секретаря: Ракович Д.Г.,
за участі: представників сторін- адвокатів Говтвяниці М.В., Галушка С.С.,
розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів; 
треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавської області, орган опіки та піклування – виконавчий комітет Кобеляцької міської ради
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  
на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 грудня 2021 року, прийнятого під головуванням судді Мороз Т.М. в м.Кобеляки, зі складанням повного тексту 20.12.2021 року,-
в с т а н о в и в :
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з даним позовом. Зазначала, що 22.08.2012 року між нею та відповідачем укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_4 . 
31 жовтня 2016 року рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області шлюб між подружжям розірвано.
Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 грудня 2016 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.11.2016 року до досягнення дітьми повноліття. 
Посилаючись на те, що відповідач не виконує батьківські обов`язки по вихованню дітей, не спілкується та не вітає їх на дні народження, не забезпечує необхідного медичного догляду, лікування, не спілкується з дітьми в необхідному обсязі, не сприяє засвоєнню ними загально визначених норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти та жодним іншим способом не проявляє батьківського піклування про них, а також на те, що їй важко забезпечити самостійно належний та достатній матеріальний рівень для утримання дітей, а відповідач, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/2 частки від доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, просила:
-позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та його неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
-збільшити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на підставі рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 грудня 2016 року, стягнувши аліменти у розмірі 1/2 частки від доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.
Рішення суду мотивовано недоведеністю позовних вимог.
Рішення оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Вважає, що висновки районного суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:
Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 22 серпня 2012 року до 31 жовтня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 грудня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.11.2016 року до досягнення дітьми повноліття. 
Відповідачем на користь позивача систематично сплачуються аліменти, що підтверджується відповідними квитанціями.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кобеляцької міської ради № 282 від 08.07.2021 року, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав відносно його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач не виконує батьківських обов`язків по вихованню дітей.
Районний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, своє рішення мотивував тим, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а також суду не надані переконливі докази зміни матеріального або сімейного стану позивача, які б давали підстави для збільшення розміру аліментів.
Колегія суддів погоджується з даним висновком. 
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Суду не надано достатніх доказів такої винної поведінки відповідача, у зв`зку з чим районний суд прийшов до обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Зокрема, як вбачається із рішення виконавчого комітету Кобеляцької міської ради № 282 від 08.07.2021 року, затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с.54-56). 
Посилання позивача  на невиконання протягом тривалого часу батьківських обов`язків ОСОБА_2 по відношенню до дітей, з урахуванням знаходження відповідача в іншій крайні та його твердження про те, що мати забороняє дітям спілкуватися з ним, не свідчить про свідоме ухилення ним від виконання батьківських обов`язків.
При цьому суд констатує відсутність заборгованості по аліментах ( а.с.63-66).
Крім того, відсутні також належні докази про те, що відповідач виявляється особливо непридатним для здійснення належного впливу на своїх дітей.
Колегія суддів бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).
Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів з 1/3 до 1/2 частини доходів відповідача, колегія суддів виходить з положень ст.192 СК України про те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.
Проте, позивачем не надано належних доказів на підтвердження зазначених обставин.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-19 від 17 травня 2017 року, що набув чинності з 08.07.2017р., до ч.2 ст. 182 СК України внесено зміни, відповідно до яких мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Тобто, законодавець змінив мінімальну межу  розміру аліментів для дитини відповідного віку з 30 % до 50 %.
Згідно абзацу 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року “ Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального 
розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до  ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах,  ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20.10.2022 року.

Головуючий суддя                                                                 О.В. Прядкіна
Судді:                                                                                 С.Б. Бутенко
                                                                                             О.І. Обідіна