Справа № 1.380.2019.004377                Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д. 
Провадження № 22-ц/811/1048/21                Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Провадження № 22-ц/811/1049/21  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук 
                при секретарі: К.О. Ждан
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та Галицької митниці Держмитслужби (правонаступник – Львівська митниця)на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2020 року та за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та Галицької митниці Держмитслужби (правонаступник – Львівська митниця) на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та стягнення шкоди, -
в с т а н о в и в: 
       28.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС та Державної казначейської служби України, в якому просив визнати протиправними дії Львівської митниці ДФС в частині незабезпечення належного зберігання товару, вилученого в позивача протоколом про порушення митних правил від 04.03.2018 № 1495/20900/18; відшкодувати завдану йому матеріальну шкоду у розмірі 21 097,44 грн та стягнути понесені судові витрати. 
       В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що внаслідок неналежного зберігання митницею вилученого протоколом про порушення митних правил у ОСОБА_1 товару, такий був знищений на складі митниці, тобто позивачу завдано шкоду у розмірі 21097, 44 грн, що підтверджується висновком експерта. Відповідно до ч.5 ст. 239 МК України органи доходів і зборів несуть передбачену законом відповідальність за втрату або пошкодження товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що зберігаються ними. Згідно з ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів. Враховуючи, що вилучений у ОСОБА_1 на підставі протоколу про порушення митних правил товар зберігався на митниці, яка повинна була забезпечити належне зберігання вилученого товару, шкода заподіяна внаслідок його пошкодження має бути відшкодована за рахунок державного бюджету України через Державне казначейство України. 
           Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та стягнення шкоди задоволено частково.
       Визнано протиправними дії Львівської митниці ДФС в частині незабезпечення належного зберігання товару, вилученого в позивача протоколом про порушення митних правил від 04 березня 2018 № 1495/20900/18.
       Стягнуто з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 шкоду у розмірі 21 097 (двадцять одна тисяча дев`яносто сім гривень) 44 коп.
       Стягнуто з Львівської митниці ДФС України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1536(одна тисяча п`ятсот тридцять шість)грн 80коп.
       Стягнуто з Львівської митниці ДФС України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи у сумі 2350(дві тисячі триста п`ятдесят) грн. 00 коп.
       Рішення суду оскаржила Державна казначейська служба.
       Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Зазначає, що враховуючи те, що тимчасово вилучений товар позивача був поміщений саме на склади Митниці, можна вважати, що у такого товару відсутні особливі властивості його зберігання. А у випадку зворотнього, сам позивач повідомив би таку інформацію (про неможливість зберігання належного йому товару на складах Митниці через необхідність забезпечення інших умов зберігання, ніж наявні на складах Митниці) посадовій особі митниці та/або надав товаросупровідні документи чи інші документи, які передбачають спеціальні вимоги для зберігання такого товару. Відтак, у адміністрації складу Митниці на момент тимчасового вилучення у позивача товару була відсутня будь-яка інформація про неможливість зберігання такого товару на їхніх складах. Крім того, Порядком роботи складу митниці ДФС № 627 також визначено порядок дій у разі пошкодження, нестачі/крадіжки майна, що зберігається на складах Митниці (пункти 12.1-12.4 даного Порядку), а також передбачено, що юридичний підрозділ Митниці відповідно до покладених на нього завдань, окрім іншого, бере участь в організації роботи з відшкодування збитків. Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення матеріальної шкоди з Державного бюджету України.
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
       Рішення суду оскаржила Галицька митниця Держмитслужби (правонаступник – Львівська митниця).
       Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Зазначає, що відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 19/1/134 від 05.08.2019, проведеної судовим експертом Білобраном С.З., останнім проводилася експертиза по визначенню розміру матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження гризунами майна. В той же час, експертом не досліджувалося питання на предмет встановлення того, що пошкодження мало місце внаслідок дотримання посадовими особами митниці умов належного чи неналежного зберігання майна. Більше того, в оскаржуваногому рішенні судом першої інстанції зазначено, що Львівською митницею ДФС укладалися договори № 27/260 та № 24/140 про проведення робіт з дезінфекції та дератизації у 2018 та 2019 роках, на виконання яких ДП «Городоцький районний відділ профілактичної дезінфекції» щоміся проводило роботи з дезинфекції та дератизації, що також підтверджується актами виконаних робіт, які долучені до матеріалів справи. Таким чином, судом першої інстанції не встановлено протиправності дій (бездіяльності) Львівської митниці ДФС (посадових осіб), внаслідок чого товар було пошкоджено, як і не встановлено причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю). Крім того, судом першої інстанції не враховано, що положення Митного Кодексу України та правила Порядку роботи складу митниці ДФС передбачають відповідальність органу доходів і зборів за втрату або пошкодження товарів, проте не встановлюють відповідальність за дотримання чи недотримання умов зберігання, наслідком чого відбулося пошкодження чи втрата товарів.
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
           Оскаржуваним додатковим рішенням заяву представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та стягнення шкоди задоволено частково. Стягнуто солідарно з Галицької митниці держмитслужби та Державної казначейської служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.
       Додаткове рішення суду оскаржила Державна казначейська служба України.
       Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Зазначає, що,        територіальні органи Державної казначейської служби України є уповноваженим державою органом, що здійснює списання коштів державного бюджету на виконання судових рішень про відшкодування шкоди, заподіяної юридичними особами, внаслідок незаконних дій (бездіяльності). Вважає, що Казначейство жодним чином не порушувало прав та інтересів позивача, не вичиняло жодних протиправних дій відносно майна позивача, та не завдало йому жодної шкоди, що вбачається із матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 , змісту позовних вимог останнього, а також із змісту оскаржуваного рішення. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно визначено в оскаржуваному додатковому рішенні суду про солідарне стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу лише з тих підстав, що Державна казначейська служба України була також відповідачем по даній справі.
       Просить додаткове рішення суду скасувати.
       Додаткове рішення суду оскаржила Галицька митниця Держмитслужби (правонаступник - Львівська митниця).
       Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Зазначає, що, задовольняючи заяву ОСОБА_1 , про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції не врахував, що порушення права, за захистом якого позивач звернувся до суду, зумовлено самим позивачем, який вчинив адміністративне правопорушення, однак, в силу певних обставин, зловживаючи процесуальними правами у справі про порушення митних правил, уникнув відповідальності.
       Просить додаткове рішення суду скасувати.
       У засіданні суду апеляційної інстанції представник Львівської митниці - Гарасимів В.Р. скарги підтримав.
       Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 проти скарг заперечив.
       Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Галицької митниці Держмитслужби (правонаступник Львівська митниця)на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2020 року не підлягають до задоволення, а апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Галицької митниці Держмитслужби (правонаступник Львівська митниця)на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 січня 2021 року підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Згідно положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Відповідно до положень статей ст.ст. 76,77,78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
 
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень
 
       Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       Згідно ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.
Стаття 1173 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року.
       Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.
       Пунктом 36 Порядку передбачено, що у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені в пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження.
       Суб`єктом відповідальності за даною статтею є держава, Автономна Республіка Крим, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.
       Як передбачено ст. 25 Бюджетного кодексу України, казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
       Отже, територіальний орган Державної казначейської служби України є уповноваженим державою органом, що здійснює списання коштів державного бюджету на виконання судових рішень про відшкодування шкоди, заподіяної юридичним особам, внаслідок незаконних дій (бездіяльності).
       Відповідно до ст. 472 МК України недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів, транспортних засобів.
       Згідно ст. 238 МК України обов`язковій передачі органу доходів і зборів для зберігання підлягають:
1) товари, не пропущені під час ввезення на митну територію України внаслідок установлених законодавством заборон чи обмежень на їх ввезення в Україну або транзит через територію України і не вивезені з території України у день їх ввезення;
2) товари, що ввозяться громадянами на митну територію України і підлягають оподаткуванню митними платежами, якщо вони не сплачені;
3) товари, які до закінчення встановлених статтею 204 цього Кодексу строків тимчасового зберігання під митним контролем на складах тимчасового зберігання, складах організацій - отримувачів гуманітарної допомоги, митних складах не були задекларовані власником або уповноваженою ним особою до відповідного митного режиму або такі, що декларувалися, але щодо яких після закінчення строків зберігання під митним контролем двічі надавалася відмова у митному оформленні в порядку, встановленому цим Кодексом;
4) товари, граничний строк перебування яких під митним контролем на території зони митного контролю закінчився;
5) товари, транспортні засоби комерційного призначення, які перебувають під митним контролем і за якими власник або уповноважена ним особа не звернулися до закінчення граничних строків, встановлених статтею 199 цього Кодексу;
6) товари, заявлені у режим відмови на користь держави відповідно до глави 26 цього Кодексу;
7) товари, які були виявлені (знайдені) під час здійснення митного контролю в зонах митного контролю та/або у транспортних засобах, що перетинають митний кордон України, і власник яких невідомий;
8) зразки товарів і техніко-технологічна документація, взяті органами доходів і зборів для проведення класифікації товарів відповідно до статті 356 цього Кодексу;
9) зразки товарів та документація, одержані органами доходів і зборів під час здійснення верифікації сертифікатів походження товару відповідно до статті 47 цього Кодексу;
10) проби та зразки товарів, необхідні для проведення експертизи у справах про порушення митних правил, взяті відповідно до статті 517 цього Кодексу.
       Товари, які підлягають обов`язковій передачі для зберігання органу доходів і зборів (крім валютних цінностей, а також дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення, напівдорогоцінного каміння), зберігаються на складах органів доходів і зборів. Якщо товари, що підлягають обов`язковій передачі для зберігання органу доходів і зборів, втратили свої споживчі властивості у зв`язку із закінченням строку їх придатності або з інших причин, вони підлягають знищенню без передачі на склад органу доходів і зборів. Валютні цінності, передані органу доходів і зборів на зберігання, депонуються в уповноважених банках України. Дорогоцінні метали, дорогоцінне каміння, дорогоцінне каміння органогенного утворення та напівдорогоцінне каміння зберігаються в порядку, визначеному законодавством (ч. 2,3,4 ст. 238 МК України).
       Відповідно до ч. 5 ст. 238 МК України крім товарів, зазначених у частині першій цієї статті, на складах органів доходів і зборів можуть зберігатися:
1) товари, що знаходяться на тимчасовому зберіганні під митним контролем відповідно до глави 29 цього Кодексу;
2) товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, якщо їх митне оформлення не може бути завершено у день пред`явлення органу доходів і зборів, а також в інших випадках на прохання власників таких товарів, транспортних засобів або уповноважених ними осіб;
3) товари, що вивозяться за межі митної території України та після закінчення митного оформлення зберігаються під митним контролем до фактичного їх вивезення;
4) товари, які перебувають у митному режимі транзиту відповідно до статті 90 цього Кодексу;
5) товари, які перебувають у митному режимі митного складу відповідно до статті 121 цього Кодексу;
6) товари, транспортні засоби комерційного призначення, вилучені відповідно до статті 511 цього Кодексу;
7) товари, доставлені перевізником до органу доходів і зборів призначення відповідно до пункту 4 частини першої статті 191 цього Кодексу;
8) товари, митне оформлення яких призупинено відповідно до статей 399, 400 і 401-1 цього Кодексу.
       Згідно ст. 239 МК України під складами органів доходів і зборів розуміються складські приміщення, резервуари, криті та відкриті майданчики, холодильні чи морозильні камери, які належать органам доходів і зборів або використовуються ними і спеціально обладнані для зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
       Товари, заявлені у різні митні режими, повинні зберігатися на складах органів доходів і зборів окремо, з дотриманням порядку, встановленого цим Кодексом для відповідних митних режимів.
       Прийняття органами доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення для зберігання на складах цих органів може здійснюватися із заповненням уніфікованої митної квитанції, форма та порядок застосування якої затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
       Порядок роботи складу митного органу визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
       Товари, які через свої властивості не можуть зберігатися на складі органу доходів і зборів, за рішенням керівника органу доходів і зборів або особи, яка виконує його обов`язки, можуть передаватися органами доходів і зборів на зберігання підприємствам, на складах яких створено необхідні умови для належного зберігання таких товарів. Для цілей цього Кодексу таке зберігання вважається зберіганням на складі органу доходів і зборів.
       Органи доходів і зборів несуть передбачену законом відповідальність за втрату або пошкодження товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що зберігаються ними. Витрати органів доходів i зборів на зберігання товарiв, митне оформлення яких призупинено відповідно до статей 399, 400 і 401-1 цього Кодексу, відшкодовуються правовласником. У випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, таку відповідальність несе адміністрація підприємств, на складах яких розміщуються товари, передані органами доходів і зборів цим підприємствам на зберігання.
       Витрати органів доходів і зборів на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пунктах 1-5 частини першої та у частині п`ятій статті 238 цього Кодексу, відшкодовуються власниками цих товарів, транспортних засобів або уповноваженими ними особами. При цьому відшкодування витрат на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 6 частини п`ятої статті 238 цього Кодексу, здійснюється з урахуванням положень частини третьої статті 243 та частини третьої статті 541 цього Кодексу. Розмір суми, що підлягає відшкодуванню, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, і розраховується в порядку, передбаченому для визначення собівартості платних послуг. Готівкові кошти на відшкодування витрат на зберігання товарів, транспортних засобів на складах органів доходів і зборів можуть прийматися цими органами із заповненням уніфікованої митної квитанції, яка видається власникам зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженим ними особам.
       Статтею 242 МК України передбачено, що товари, що зберігаються на складах органів доходів і зборів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів. 
       Згідно п.4.3. Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №627 товари, які через свої властивості не можуть зберігатися на складі Митниці, можуть передаватися підприємствам, на складах яких створено необхідні умови для належного зберігання таких товарів. Для цілей цього Порядку таке зберігання вважається зберіганням на складі Митниці. Договори відповідального зберігання з такими підприємствами готуються підрозділом інфраструктури за погодженням з керівниками юридичного підрозділу та підрозділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Митниці та укладаються в установленому порядку. Службова записка з висновком щодо неможливості зберігання товарів на складі Митниці надається керівником підрозділу інфраструктури за результатами їх огляду завідувачем складу та/або вивчення наявних товаросупровідних та інших документів у письмовій формі на ім`я керівника Митниці. За результатами розгляду цієї службової записки та пропозицій щодо місця розміщення таких товарів керівником Митниці приймається рішення щодо місця зберігання товарів.
       Частиною 5 ст.239 МК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та п.1.5. Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №627, передбачено, що органи доходів і зборів несуть передбачену законом відповідальність за втрату або пошкодження товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що зберігаються ними. 
       Судом встановлено, що 04 березня 2018 року відносно ОСОБА_1 посадовою особою Львівської митниці ДФС було складено протокол про порушення митних правил №1495/20900/18, за ознаками правопорушення, передбаченого статтею 472 Митного кодексу України.   
       Згідно протоколоу, на підставі статті 511 Митного кодексу України, у ОСОБА_1 було вилучено товар, а саме: харчову добавку при спортивному харчуванні ACTIV LAB SPORT в асортименті фірми ActivLab., країни виробника Польща, в упаковці виробника по 5 кг, в картонних коробках по 5 упаковок. Загальна вартість 38 коробок, 190 упаковок загальною вагою 950 кг.; харчову добавку при спортивному харчуванні ACTIV LAB SPORT в асортименті фірми ActivLab., країни виробника Польща, в поліетиленовій упаковці виробника по 1,2 кг, у кількості 2 штуки загальною вагою 2,4 кг.
       Висновком спеціаліста Львівської торгово-промислової палати №19-09/697 від 11.07.2018 року, за результатами експертизи призначеної під час провадження у справі про порушення митних правил, було встановлено, що загальна вартість харчових добавок при спортивному харчуванні становить 71733, 98 грн.
       Постановою Галицького районного суду міста Львова від 13 грудня 2018 року у справі №461/5654/18, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 01 лютого 2019 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченого статтею 472 МК України закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності та постановлено повернути йому вилучений товар.
       Рішенням апеляційної інстанції від 01 лютого 2019 року постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 13 грудня 2018 року про закриття провадження у справі про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 за ст. 472 МК України залишено без змін, а апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС - без задоволення.
       08 лютого 2019 року ОСОБА_1 було подано заяву про повернення товару зі складу митниці, для вивезення товару в Республіку Польща через пункт пропуску «Шегині-Медика», яку було задоволено начальником митниці.
       Під час знаходження на складі митниці, що знаходиться на території митного посту «Мостиська» Львівської митниці ДФС, ОСОБА_1 було виявлено, що вилучений у нього товар є непридатним до використання, внаслідок фізичного пошкодження упаковок, спричиненого мишоподібними гризунами.
       З метою визначення розміру завданої шкоди, 18.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до судового експерта Білобрана С.З. з відповідною заявою про визначення розміру матеріальної шкоди, заподіяної йому внаслідок пошкодження вилученого товару.
       Згідно висновку товарознавчої експертизи № 19/1/134 від 05.08.2019 року, розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження гризунами майна позивача, а саме: харчової добавки «Mass UP» різних смаків в упаковці виробника по 5 кг. в кількості 56 уп. та харчової добавки «Mass UP» різних смаків в упаковці виробника по 1,2 кг., в кількості 0 уп., становить 21 097, 44 грн.
       Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправними дій відповідача та стягнення шкоди, завданої пошкодженням майна, суд першої інстанції виходив з того, що пошкодження товарів відбулось саме на складі Львівської митниці ДФС під час зберігання товару, переміщеного на митну територію України, обов`язок забезпечення схоронності якого покладено на митний орган. Відтак, укладення між Львівською митницею ДФС та ДП «Городоцький районний відділ профілактичної дезінфекції» договорів про проведення робіт з дезінфекції та дератизації у складах митниці, не спростовує завдання позивач шкоди та не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати шкоду. Суд також виходив з доведеності розміру завданої позивачу шкоди, сума якої встановлена висновком товарознавчої експертизи № 19/1/134 від 05.08.2019 року та не спростована відповідачем. 
       З такими висновками суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такі відповідають встановленим обставинам та зібраним у справі доказам. 
       Колегія суддів також погоджується з розміром витрат на правничу допомогу, яка стягнута судом в користь позивача оскаржуваним додатковим рішенням, оскільки розмір такої визначений з урахуванням доводів сторін на обґрунтування розміру витрат на правову допомогу, складності справи, часу, затраченого адвокатом, та обсягу наданих ним послуг, що відповідає положенням ст. 137 ЦПК України.        
       Разом з тим, відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних відносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1173 ЦК України є держава Україна.
       Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня  2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
       Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже ,боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
       Таким чином, витрати на правничу професійну допомогу підлають стягненню з держави, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Таким органом у даній справі є Галицька митниця Держмитслужби (правонаступник - Львівська митниця), а не Державна казначейська служба України, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету. 
       Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів
       Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16.
       При цьому, солідарне стягнення судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, законом не передбачено.
       На вказані обставини суд першої інстанцій уваги не звернув та помилково зазначив про солідарне стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу з Державної казначейської служби України та Галицької митниці Держмитслужби (правонаступник - Львівська митниця).
       За таких обставин, додаткове рішення слід скасувати та ухваленням нової постанови про стягнення з Львівської митниці в користь ОСОБА_1 4 000,00 грн витрат на правову допомогу за рахунок асигнувань державного бюджету.
       Керуючись ст. 367, ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
  п о с т а н о в и в:   
       Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Галицької митниці Держмитслужби (правонаступник Львівська митниця)на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2020 року залишити без задоволення.
       Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2020 року залишити без змін.
       Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Галицької митниці Держмитслужби (правонаступник Львівська митниця)на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 січня 2021 року задоволити.
       Додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 січня 2021 року скасувати.
       Ухвалити нову постанову, якою стягнути з Львівської митниці в користь ОСОБА_1 4 000,00 грн витрат на професійну правовничу допомогу за рахунок асигнувань державного бюджету.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 29 серпня 2022 року.

Головуючий:         Н.П. Крайник 

Судді:                О.М. Ванівський 

                                                                               О.Я. Мельничук