П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 р.	м.Одеса	Справа № 540/5791/21	

Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Херсон
                                                                                                             Повний текст судового рішення складений 02.12.2021р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

30.09.2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним рішення від 03.08.2021р. №213050023053 щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком за заявою від 27.07.2021р.; зобов`язання призначити йому пенсію за заявою від 27.07.2021р. з урахуванням даних трудової книжки (дата видачі 26.10.1976р.), трудової книжки НОМЕР_1 та довідки від 21.07.2021р. №34 підприємства споживчої кооперації «Торгівельна база» про роботу з 07.09.1978р. по 12.02.1979р. на Голопристанській торгівельній базі.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 21.07.2021р. звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням від 03.08.2021р. №213050023053 йому протиправно відмовлено в призначені пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу – 15 років. 
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 02.12.2021р. позов задоволений частково; визнано протиправним рішення від 03.08.2021р. №213050023053  щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 за заявою від 27.07.2021р.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від    27.07.2021р., з урахуванням висновків суду; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апелянт зазначає, що при прийнятті судом першої інстанції рішення не враховано записів двох трудових книжок позивача згідно яких він одночасно працював на двох підприємствах, які знаходились в різних районах області. Також, судом не враховано, що окрім відсутності печатки на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_2 , записи цієї трудової книжки, також здійснено з порушенням вимог Інструкції та потребують уточнення відповідно до вимог Порядку №637.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що 27.07.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком. До вищезазначеної заяви додано: трудову книжку (дата видачі 26.10.1976р.), трудову книжку НОМЕР_1 ; довідку підприємства споживчої кооперації «Торгівельна база» від 21.07.2021р. №34.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 03.08.2021р. №213050023053 відмовлено ОСОБА_1 в призначені пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, визначеного ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж позивача складає – 10 років 5 місяців 2 дні. /а.с.37/
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повідомлено ОСОБА_1 про вищезазначене рішення, а також надано роз`яснення щодо усунення недоліків у записах трудових книжок для зарахування відповідних періодів до страхового стражу. До страхового стажу не зараховані періоди роботи: згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 11.09.1978р., оскільки трудова книжка не завірена печаткою; з 07.09.1978р. по 12.02.1979р. згідно довідки №34 від 21.07.2021р., так як відсутня довідка про реорганізацію підприємства; з 22.06.1989р. по 12.04.1995р., оскільки в підставі звільнення вказано КЗпП УРСР. /а.с.7-9/
Не погоджуючись з рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
  Відповідно до ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
За правилами ч.1  ст.46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (надалі - Закон України №1058-IV).
Відповідно до ч.1  ст.8 Закону України №1058-IV  право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим  Законом  та досягли встановленого цим  Законом  пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у  статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1  ст.24 Закону України №1058-IV  встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим  Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4  ст.24 Закону № 1058-IV).
За змістом ч.1  ст.26 Закону України № 1058-IV  особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017р.
Згідно  ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також,  ст.48 Кодексу законів про працю України  передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і  постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).
Так, п.1  постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній»  встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.
Так, в якості однієї з підстав для відмови у зарахуванні до стажу роботи, що враховується у призначення пенсії, періоду трудової діяльності позивача згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 11.09.1978р. відповідач зазначає про те, що вона не завірена печаткою та містить записи у яких зазначено підставою звільнення - КЗпП УРСР.
Разом з тим, на момент заповнення вищезазначеної трудової книжки була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 р. №162  (надалі -  Інструкція №162).
Підпунктом 1.1 Інструкції №162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.
Згідно пп.2.11  Інструкції №162  першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.3  Інструкції №162).
Пунктом 4.1  Інструкції № 162  передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58 (надалі - Інструкція №58).
Положеннями п.1  Інструкції №58  трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За змістом п.2.4  Інструкції №58  усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
Також слід зазначити, що відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників»  відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених  законом  випадках іншу відповідальність.
  З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Також доречно зазначено судом першої інстанції про те, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Таким чином, пенсійним органом безпідставно відмовлено у врахуванні періодів трудової діяльності позивача, зазначених в трудовій книжці НОМЕР_3 від 11.09.1978р., зокрема і тих, де зазначено підставу звільнення КЗпП УРСР.

Також, згідно довідки підприємства споживчої кооперації «Торгівельна база» Голопристанської районної спілки від 21.07.2021р. №34, виданої на підставі книги наказів по Торгівельної бази Голопристанської райспоживспілки за 1978-1979р.р., ОСОБА_1 дійсно працював на Торгівельної бази Голопристанської райспоживспілки з 07.09.1978р. (наказ  №249 від 06.09.1978р.) по 12.02.1979р. (наказ №35 від 12.02.1979р.). /а.с.10/
При цьому, перейменування Торгівельної бази Голопристанської райспоживспілки в підприємство споживчої кооперації «Торгівельна база» Голопристанської районної спілки споживчих товариств не може бути підставою для відмови у зарахуванні відповідного трудового стажу роботи на такому підприємстві. 
Крім того, трудовою книжкою підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно в період з 07.09.1978р. по 12.02.1979р. працював на Голопристанській торгівельній базі на підставі зазначених у довідці наказів. /а.с.15/
Таким чином, пенсійним органом безпідставно відмовлено у врахуванні періоду трудової діяльності позивача з 07.09.1978р. по 12.02.1979р. на Голопристанській торгівельній базі.
При вирішенні питання щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд виходить із того, що відповідно до п.2 ч.2  ст. 245 КАС України  у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, та з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправним рішення від 03.08.2021р. № 213050023053, а також зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1     від 27.07.2021р.,    з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За правилами  ст.316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській залишити без  задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду                  від 02 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Яковлєв О.В.