ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 910/13707/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Разюк  Г.П.,
суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.
при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:
від позивача: Макарчук Л.Л. довіреність б/н від 19.10.2021, довідка №39/к від 10.09.2021, наказ №579-к від 02.08.2021
від відповідача: Горобець В.В., посвідчення адвоката України 003952 від 16.10.2019, свідоцтво 003952 від 16.10.2019, ордер серія ВН 1195365 від 03.10.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Комунального підприємства “Головний інформаційно-обчислювальний центр”
на рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2022, проголошене о.10:41 суддею Погребною К.Ф. у м. Одесі, повний текст якого складено 20.07.2022
у справі № 910/13707/21
за позовом скаржника
до Товариства з обмеженою відповідальністю “ГЕРЦ”
про стягнення 442 660,46грн.,
В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року Комунальне підприємство (далі-КП) “Головний інформаційно-обчислювальний центр” звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) "ГЕРЦ" про стягнення з останнього суми надмірно сплачених коштів у розмірі 442   660,46   грн., за яким 25.08.2021 було відкрите провадження у справі №910/13707/21.
03.02.2022 ухвалою Господарського суду м. Києва матеріали справи за позовом КП "Головний інформаційно-обчислювальний центр" були передані за територіальною підсудністю до Господарського суду Одеської області. 
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, про те, що ТОВ “ГЕРЦ” за відсутності правових підстав включило до розміру своєї винагороди за укладеним між сторонами договором надання представницьких послуг з забезпечення реалізації електронних квитків АСОП (автоматизована система обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності) №4790 від 02.01.2020, продажі електронних квитків, що здійснювались за допомогою платіжних терміналів комплексного самообслуговування (далі- ПТКС) КП “Головний інформаційно-обчислювальний центр” та інформаційної системи “Особистий кабінет киянина”, тоді як за умовами договору ТОВ “ГЕРЦ” зобов`язане виключно через власну інфраструктуру обслуговування пасажирів здійснювати реалізацію електронних квитків. Жодних домовленостей чи угод щодо використання ТОВ “ГЕРЦ” інфраструктури КП “Головний інформаційно-обчислювальний центр” не було. При цьому, позивач зазначає, що КП “Головний інформаційно-обчислювальний центр” за період з січня по червень 2020 року здійснило оплату суми агентської винагороди на рахунок ТОВ “ГЕРЦ” за договором у розмірі 846   969,16   грн., з яких 404   308,70   грн. сплачено за послуги з використанням ПТКС КП “Головний інформаційно-обчислювальний центр” та інформаційної системи “Особистий кабінет киянина”, що свідчить про переплату в розмірі 442   660,46   грн., яку просить повернути на підставі ст. 1212 ЦК України, як безпідставно набуті відповідачем кошти.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.07.2022 в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати покладено на позивача.
Приймаючи зазначене рішення місцевий господарський суд встановив, що підписавши акти приймання - передачі щодо нарахованих сум без зауважень та здійснивши оплату наданих відповідачем послуг, позивач підтвердив наявність між сторонами договірних відносин і погодив їх обсяг, а тому відсутні правові підстави для стягнення суми, яку він вважає надмірно сплаченою і на повернення якої наполягає, посилаючись на ст.1212 ЦК України. Також місцевим господарським судом зазначено, що з наявних в матеріалах справи договорів №190304-01 від 04.03.2019 та №4637 від 01.04.2019, укладених між ТОВ «ГЕРЦ» та ТОВ «Фінансова компанія (далі-ФК) «ГЕРЦ», та між КП “Головний інформаційно-обчислювальний центр” та ТОВ «ФК«ГЕРЦ» відповідно, вбачається, що субагенту ТОВ “ФК “ГЕРЦ”, яким є ТОВ “ГЕРЦ”, надано право користуватись ПТКС позивача та відповідно товариство мало право включати обсяг продажу разових електронних квитків і поповнення транспортного ресурсу карток, що були здійснені через зазначені ресурси.
Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтовано висновку про те, що ТОВ «ФК «ГЕРЦ» за договором №190304-01 від 04.03.2019 виступає субагентом ТОВ «ГЕРЦ», а також про те, що ТОВ «ГЕРЦ» має право включати до бази власної винагороди обсяг продажу разових електронних квитків /поповнення транспортного ресурсу карток, що були здійснені через його ПТКС, оскільки зазначене не відповідає обставинам справи та ст.ст. 1,4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 296,297 ГК України, що вказує на порушення судом норм матеріального права.
Крім того, апелянт зазначає, що місцевим господарським судом внаслідок невірно встановлення обставин, безпідставно не застосовано ст.1212 ЦК України, яка мала бути застосована у даних правовідносинах.
У відзиві на напеляційну скаргу відповідач спростосує її доводи, зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо того, що, підписавши акти приймання-передачі без зауважень щодо нарахованих суд та здійснивши оплату наданих відповідачем послуг, останній підтвердив наявність між сторонами договірних відносин, що виключає підстави для застосування ст. 1212 ЦК України, на яких наполягає позивач та є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову у даній справі.
Позивач надіслав до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення, в яких зазначив, що доводи відповідача викладлені у відзиві не відповідають дійсним обставинам справи, рішеня суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги мають бути задоволені.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 02.01.2020 між КП “Головний інформаційно-обчислювальний центр” та ТОВ “ГЕРЦ” укладено договір №4790 про надання представницьких послуг з забезпечення реалізації електронних квитків АСОП (далі-договір), відповідно до умов якого КП “Головний інформаційно-обчислювальний центр” здійснює генерацію електронних квитків, а Агент (відповідач) зобов`язується надавати представницькі послуги, передбачені договором. Під послугами розуміється забезпечення організації та супроводу мережі розповсюдження, в якій користувачі можуть придбати (отримати) послугу оператора АСОП з генерації електронних квитків АСОП та/чи транспортного ресурсу, в режимі реального часу 24/7 (п.п. 2.1, 2.2 договору).
Відповідно до п.5.1 договору вартість послуг Агента та порядок здійснення розрахунків встановлюється у Додатку 32 до договору.
Згідно до положень п.7.1 договору він набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін, застосовується до відносин сторін, що виникли з 02.01.2020 та діє до 31.12.2020.
Між сторонами були підписані додатки до договору, а саме: №1 “Заява про намір укласти договір надання представницьких послуг з забезпечення реалізації електронних квитків АСОП”; №2 “Вартість послуг, порядок розрахунків та інші умови договору”.
Відповідно до п.1 додатку №2 до договору вартість послуг Агента за договором складає 1% від ціни продажу разового квитка, суми поповнення транспортного ресурсу, здійсненого пасажиром з використанням АСОП та оплачується КП “Головний інформаційно-обчислювальний центр” щомісячно в порядку, встановленому договором.
Пунктами 2, 3, 6 Додатку №2 до договору передбачено, що за результатами наданих послуг, Агент до 3-го числа, наступного за місяцем надання послуг, оформляє та передає на підписання КП “Головний інформаційно-обчислювальний центр” два примірника акту приймання-передачі наданих послуг за місяць надання послуг, яке впродовж 5-ти робочих днів з моменту одержання від Агента актів приймання-передачі, підписує і направляє Агенту його примірник або надсилає мотивовану відмову в прийманні наданих послуг, що містить перелік зауважень. У випадку не підписання КП “Головний інформаційно-обчислювальний центр” акту(-ів) приймання-передачі наданих послуг у встановлені строки та відсутності мотивованої відмови в прийманні наданих послуг, вважається, що послуги Агента прийняті без зауважень.
Загальна сума здійснених ТОВ “ГЕРЦ” операцій з продажу електронних квитків АСОП згідно з договором, за період з січня по червень 2020 року становить 84   696   916,07грн., що підтверджується підписаними без зауважень відповідними актами приймання-передачі наданих послуг за договором за зазначений період, а також звітами про надання ТОВ “ГЕРЦ” представницьких послуг із забезпечення реалізації електронних квитків АСОП згідно з договором за період з січня по 30 червня 2020 року. 
1% від вищезазначеної суми, який КП “Головний інформаційно-обчислювальний центр” повинно оплатити за п. 1 додатку № 2 до договору, становить 846   969,16   грн.. Зазначена сума сплачена ним в повному обсязі в період з 21 лютого по 10 липня 2020 року, на підтвердження чого суду надані копії платіжних доручень за вказаний період. Таким чином, КП “Головний інформаційно-обчислювальний центр” виконано власні зобов`язання за договором. 
Проте позивач вважає, що до бази розрахунку винагороди ТОВ “ГЕРЦ” за договором неправомірно було включено обсяг продажу разових електронних квитків і сум поповнення транспортного ресурсу карток з використанням ПТКС та інформаційної системи “Особистий кабінет киянина”, які є власністю територіальної громади міста Києва та перебувають у праві господарського відання позивача і ТОВ “ГЕРЦ” не надавалося право користування ПТКС цими ресурсами. Отже, 1% винагороди ТОВ “ГЕРЦ” за надані представницькі послуги за договором у період з січня по червень 2020 року, за виключенням таких каналів продажу як ПТКС та інформаційна система “Особистий кабінет киянина”, повинен складати 404   308,70   грн., що свідчить про здійснену КП “Головний інформаційно-обчислювальний центр” переплату в розмірі 442   660,46   грн.
Правовідносини сторін регулюються наступними нормами права.
За змістом пункту 3 частини першої статті 3 (свобода договору як засада цивільного законодавства), пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 509, частини першої статті 627 ЦК України укладення договору із погодженням сторонами його умов, що визначені на розсуд сторін з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, та становлять зміст договору, зобов`язує сторони виконувати зобов`язання за цим договором належним чином відповідно до його умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526, частина перша статті 628, стаття 629 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Згідно з частиною четвертою статті 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:
-вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;
-примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;
-типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим державним органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.
-договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.
Частиною 7 цієї статті ГК України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Частинами першою, другою статті 193 ГК встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 901 глави 63 "Послуги. Загальні положення" розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
При цьому, цивільне законодавство обмежується презумпцією добросовісності та розумності поведінки особи.
Зміст добросовісності (bona fides) виражається через поняття "розумність і справедливість". При цьому згідно з обмежувальною функцією добросовісності, правило, обов`язкове для сторін, не застосовується настільки, наскільки за даних обставин це буде неприйнятним відповідно до критерію розумності та справедливості. Отже, добросовісність може за певних обставин анулювати чи виключити застосування правил, встановлених сторонами.
Водночас, принцип справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.
При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм.
Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.
Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).
Принцип добросовісної поведінки лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Зазначена доктрина розтлумачена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17   
Європейським судом з прав людини у своїй практиці також було неодноразово застосовано принцип "естопель", тобто принцип, який означає категоричне заперечення такої поведінки сторони в процесі, якою вона перекреслює те, що попередньо було нею визнано в цьому та/або іншому судовому процесі ("Хохліч проти України", заява № 41707/98).
В матеріалах справи містяться копій актів приймання-передачі від 31.01.2020, 29.02.2020, 31.03.2020, 30.04.2020, 31.05.2020, 30.06.2020, які підписані з боку позивача без зауважень та оплачені у повному обсязі згідно наданих до матеріалів справи копій платіжних доручень №14 від 21.02.2020, №13 від 13.03.2020, №14 від 22.05.2020, №1 від 29.05.2020, №66 від 19.06.2020, №12 від 10.07.2020 з посиланням в платіжних дорученнях на договір №4790 від 02.01.2020р. та акти приймання-передачі. послуг ТОВ «ГЕРЦ» за період з січня по червень 2020 рік, згідно до яких сторони встановили вартість наданих відповідачем послуг в сумі 846   969,16   грн. (т.1, а.с.47-52).
Позивач не відмовлявся від підписання цих актів, не надавав мотивованої відмови від їх підписання, не звертався також із заявою про їх відкликання, а здійснив їх оплату в повному обсязі, що свідчить про узгодження обсягу наданих ТОВ «ГЕРЦ»  послуг з продажу разових електронних квитків і сум поповнення транспортного ресурсу карток з використанням будь-яких платіжних терміналів комплексного самообслуговування, а також інформаційної системи «Особистий кабінет киянина», і подальше виключення їх частини з розрахунку винагороди ТОВ «ГЕРЦ» за надані представницькі послуги за договором, на думку колегії суддів, не відповідає принципу "естопель" і доктрині "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки) та свідчить про суперечливу поведінку сторони.
Позивач, з огляду на вчинені ним дії, які свідчать про визнання актів приймання-передачі від 31.01.2020, 29.02.2020, 31.03.2020, 30.04.2020р., 31.05.2020, 30.06.2020, зокрема їх підписання та не оскарження, втратив право стверджувати про наявність в них розбіжностей та про здійснення ним за цими актами переплати.
Враховуючи викладене, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.
Аргументи скаржника про те, що місцевий господарський суд неправомірно зазначив, що ТОВ «ФК «ГЕРЦ» за договором №190304-01 від 04.03.2019 виступає субагентом ТОВ «ГЕРЦ», а також те, що ТОВ «ГЕРЦ» має право включати до бази власної винагороди обсяг продажу разових електронних квитків /поповнення транспортного ресурсу карток, що були здійснені через ПТКС КП “Головний інформаційно-обчислювальний центр” дійсно є підставними, однак вони не спростовують встановлених колегією суддів обставин, та не впливають на сутність прийнятого судом першої інстанції рішення.
За таких обставин, рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2022 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу КП “Головний інформаційно-обчислювальний центр”  – без задоволення.
Згідно із ст.129 ГПК України, судові витрати слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, 
П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2022 у справі №910/13707/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Комунального підприємства “Головний інформаційно-обчислювальний центр”  – без задоволення.
Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст. 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 26.10.2022 о 10.15.          

Головуючий суддя                                                  Г.П. Разюк         
Суддя                                                                                 С.І. Колоколов
         Суддя                                                                                  Я.Ф. Савицький