ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2022 року                             м. Дніпро                          Справа №  904/934/22
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)       
суддів:                           Березкіної О.В., Антоніка С.Г..
                                                                                                                                                            
розглянувши у порядку письмового провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2022р. ( суддя Бєлік В.Г., м. Дніпро, повний текст рішення складено  28.07.2022р.) у справі
за позовом Приватного акціонерного товариства "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область
до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро
про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 98 252,60 грн.
                                    
                                                  ВСТАНОВИВ:
1.    Короткий зміст позовних  вимог
     Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, у розмірі 98 252,60 грн..
   Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у листопаді 2021 року відповідачем до станції призначення Рядова та Терни Придніпровської залізниці здійснено перевезення вантажу, одержувачем яких є позивач. Однак, вантаж відповідачем доставлено позивачу із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, а тому позивачем нараховано штраф за несвоєчасну доставку вантажу у листопаді 2021 року, у розмірі 98 252,60 грн., який останнім не було сплачено.

2.     Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у  справі 
      Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2022р. позовні вимоги задоволено - стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" штраф за несвоєчасну доставку порожніх вагонів у розмірі 98 252,60 грн. та витрати зі сплати судовий збір у розмірі 2 481,00 грн..

3.          Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2022р. та прийняти нове рішення, яким  в задоволенні позовних вимог відмовити  у повному обсязі,  або зменшити розмір нарахованого штрафу до 50%

4.          Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник зазначає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відмову у задоволені клопотання про зменшення розміру штрафу на підставі СТ.116 Статуту, оскільки в даному випадку Відповідач обґрунтовуючи підстави для зменшення розміру штрафу посилався на ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.
Разом з тим, Скаржник вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що внаслідок виняткових обставин, а саме, військовою агресією Російської Федерації, внаслідок чого  АТ «Укрзалізниця» постійно несе матеріальні збитки та знаходиться в незадовільному  майновому стані. Судом першої інстанції в порушення вимог ч. 5 ст. 236 ГПК України було  винесено рішення без повного і всебічного з`ясування  обставин у справі, на які сторони посилалися  як на підставу своїх  вимог і заперечень. Нормами Господарського та Цивільного кодексів України передбачено, що суд має право зменшити розмір  неустойки, якщо він значно перевищує  розмір збитків або якщо  порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам  господарських відносин. АТ «Укрзалізниця» є державною компанією  та як  стратегічне підприємство залізничного транспорту, виконує  евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів по всій Україні та несе фінансові витрати, через що позбавлене можливості отримувати прибуток, внаслідок  зменшення оплачуваних пасажирських і вантажних перевезень. Позивач не посилався  на факт завдання йому збитків, тому розмір штрафу значно перевищує збитки.
Скаржник також звертає увагу на те, що Позивачем не подано суду доказів понесення ним збитків або невиконання ним своїх зобов`язань перед іншими особами внаслідок несвоєчасної поставки Відповідачем вантажів.

5.      Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
        Позивач у даній справі не скористався своїм правом згідно ч.1  ст. 263 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3  ст. 263 ГПК  не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

6.       Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу атомативного розподілу справи між суддями від 29.08.2022р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді – Березкіна О.В., Антонік С.Г..
Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи. 
Ч. 13 ст. 8 ГПК України  визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно    до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають  розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,  розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
     При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься  до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.08.2022р.  відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2022р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7.       Встановлені судом обставини справи
У листопаді 2021 року Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до станції призначення Рядова та Терни Придніпровської залізниці здійснено перевезення вантажу одержувач - Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат".
Перевезення оформлені наступними залізничними накладними: №№ 40193732, 40193757, 40193765, 40193773, 40193781, 40193799, 40193807, 40193815, 40316465, 40316523, 40316531, 40316671, 40317042, 40317059, 47202692, 47331046, 47331053, 47398466, 47398508, 47419098, 47449012, 47449038, 47520432, 47646971, 51118305, 47814496, 47893474, 47895388, 47893516, 44074292, 40679011, 40679029, 40679078, 40679136, 40693392, 40697740, 40697906, 40845489, 40845497, 40845505, 40854101, 40859068, 40859076, 40880486, 40880718, 40880775, 45028974, 45028982, 40839862, 40944845, 40944886, 45106382, 40836249, 40837304, 40837320, 40837338, 40837346, 40969289, 40969305, 40977985, 40978025, 40978041, 40978058, 40978066, 40982696, 40982720, 40982738, 40982761, 41015041, 41048885, 47790514, 47814967, 47814975, 47814983, 51492692, 45275856, 45276169, 45276185, 45276268, 45276276, 45278546, 45327699, 45342516, 45348497, 45369352, 41123720, 41123738, 41145046, 45368412, 45368420, 41167073, 41167081, 41167099, 41167107, 41278326, 41278334, 41278342, 41278417, 41278557, 45411857, 45477668, 45508058, 41174830, 41258732, 41258740, 41258757, 41299363, 51858686, 41150707, 41196585, 41239690, 41278086, 41278102, 41278151, 41375940, 41553678, 45547957, 41531005, 45513033, 45619509, 41258831, 41258849, 41258864, 41258872, 41531955, 41532003, 41532219, 41532334, 41532367, 41532375, 41541095, 41541103, 41541111, 41541129, 41541137, 41541160, 41541186, 41541194, 41541202, 41541210, 41541228, 41541236, 41541244, 41541277, 41541285, 41541293, 41541301, 41541319, 41541335, 51829158, 51858686, 41320284, 41320318, 45696937, 51854271, 51859940, 51860021.
Під час здійснення вказаних перевезень вантажів Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" допущено прострочення термінів доставки, що підтверджується календарними штемпелями на зазначених залізничних накладних. 
Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" посилається на допущене Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" прострочення термінів доставки вантажів, що передбачені статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, на підставі статті 116 Статуту залізниць України, просить суд стягнути штраф, у сумі 98 252,60 грн., що і є причиною спору.

8.      Оцінка аргументів учасників справи і     висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному  порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 307 ГК України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 ЦК України,  за  договором перевезення  вантажу  одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником)  вантаж  до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання  вантажу  особі - (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити  за  перевезення  вантажу  встановлену плату. Договір перевезення  вантажу  укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення  вантажу  підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 2, 3 ст. 909 ЦК України).
Пунктом 8 ст. 6 Статуту  залізниць  України, затвердженого  постановою КМУ від 06.04.1998р. № 457 визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з  вантажем.  Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення  вантажу,  яка укладається між відправником та  залізницею  на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує  вантаж  на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Відповідно до ст. 41 Статуту  залізниць  України, залізниці зобов`язані доставити вантажі  за  призначенням в установлені терміни. Терміни  доставки  вантажів і правила обчислення термінів  доставки  вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей  залізниць.  Обчислення терміну  доставки  починається з 24-ої години дати приймання  вантажу  до перевезення.  Вантаж  вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з  вантажем  подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну  доставки.  У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок  зайнятості вантажного фронту  або  з  інших  причин, залежних від одержувачів,  вантаж  вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну  доставки.
У відповідності до п. 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.
Пунктом 1.1. Правил визначено терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підп. 1.1.1. наведеного пункту, у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками у великотоннажних контейнерах термін доставки вантажу обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 200 км.
Пунктами 2.1, 2.2, 2.4,2.9, 2.10, 2.11 Правил обчислення термінів  доставки  вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 64, встановлено, що обчислення терміну  доставки  починається з 24-ї години дати приймання  вантажу  до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника  вантажу  до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін  доставки  обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться  відмітка  в  графі  Навантаження  призначено на  число місяць.
Терміни  доставки  для вагонних відправок застосовуються при перевезенні вантажів, для яких надані окремі вагони та при перевезенні порожніх власних і орендованих вагонів. Терміни  доставки  вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються: на одну добу: на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям  вантажу;  у разі переадресування вантажів; на 2 доби: у разі перевезення вантажів  за  участю поромної переправи; у разі перевантаження  вантажу  у вагони іншої ширини колії.
У разі затримки  вантажу  в процесі перевезення термін  доставки  збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої  маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника; інших затримок, які трапились  з  вини  відправника  чи одержувача.
Про причини затримки  вантажу,  які дають право залізниці на збільшення терміну  доставки,  та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.  Вантаж  вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача,  або  якщо вагон  (контейнер) з  вантажем  подано під вивантаження  засобами одержувача до закінчення встановленого терміну  доставки.  У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів,  вантаж  вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну  доставки.
За  вимогами п. 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі  вантажу  засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі  вантажу  вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а  за  відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
З наданих в матеріали залізничних накладних вбачається прострочення  доставки вантажу.
Згідно ст. 131 Статуту залізниць України, претензії вантажоодержувачів щодо сплати штрафів заявляються залізниці призначення. 
Відповідно до ст. 116 Статуту, за несвоєчасну доставку  вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними,  залізниця  сплачує одержувачу  штраф  (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 % провізної плати -  за  прострочення на дві доби; 20% провізної плати -  за  прострочення на три доби; 30% провізної плати -  за  прострочення на чотири і більше діб.
Зазначений  штраф  не сплачується, якщо  вантаж  не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття  вантажу  або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на  вантаж,  що прибув.
Встановлений ст.116 Статуту  штраф  застосовується у разі прострочення  доставки вантажу  на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення  доставки вантажу  допущено  залізницею  менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання  вантажу  до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого ст. 116 Статуту  штрафу  відсутні.
Дослідивши надані сторонами доказами господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та  стягнення  з відповідача 98 252,60 грн.  штрафу.
Відповідач заперечує проти прийнятого судом рішення  та зазначає, що господарський суд не прийняв до уваги клопотання відповідача про зменшення  суми штрафних санкцій, згідно якого  останній просив у разі задоволення позовних вимог зменшити  розмір нарахованого  штрафу  до 50%, оскільки  у зв`язку  з військовою агресією АТ «Укрзалізниця» постійно несе матеріальні збитки та знаходиться в незадовільному  майновому стані.
Господарський суд, розглянувши вказане клопотання дійшов висновку  про відсутність підстав для його задоволення, та зазначив, що вказані відповідачем обставини не є винятковими. Крім того, розмір  штрафу за  прострочену  доставку  вантажів визначено п. 116 Статуту. Зменшення розміру такого  штрафу  Статутом не передбачено. Штрафна санкція не є договірною, а випливає зі зазначених положень Статуту  залізниць  України. Таким чином, мова йде не про порушення зобов`язання з боку відповідача, а про порушення ним порядку, встановленого нормативно-правовим актом і сума  штрафу  не залежить від форми такого порушення та не пов`язана зі збитками позивача, а тому підстави для зменшення розміру  штрафу  відсутні.
Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду, вважає їх правильними та обґрунтованими з огляду на наступне.
Згідно із ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом,  пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми  несвоєчасно  виконаного грошового зобов`язання  за  кожен день прострочення виконання.
Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у виді грошової суми (неустойка,  штраф,  пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності  за  порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений  за  рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та  за  наявності інших обставин, які мають істотне значення.
За  змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу,  пені), яка підлягає  стягненню  зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу,  пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до  стягнення  суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до  стягнення  суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Верховним Судом неодноразово зазначалося, зокрема, в постановах від 26.07.2018р. у справі № 924/1089/17, від 14.08.2018р. у справі № 903/827/17, від 30.08.2018р. у справі № 925/1587/17, що  зменшення розміру заявленої до  стягнення  пені є правом суду.  За  відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності,  за  своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на досліджених доказах та на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин,  за  яких можливе зменшення пені.
Отже зменшення розміру неустойки є правом суду, а  за  відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин,  за  яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 13 ГПК України,  кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до  ст. 73 ГПК України,  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі  ст. 77 вказаного кодексу  обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Відповідно до  ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази  за  своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.  Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  Суд надає оцінку як зібраним у справі  доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Відповідачем не зазначено причин несвоєчасної  доставки вантажу  на адресу позивача, який прибув у листопаді 2021 року та не доведено поважності причин пропуску такого строку.
      Доказів відсутності вини в порушенні терміну доставки вантажів та заперечень по суті позовних вимог, в частині стягнення штрафу, як вірно вказав суд першої інстанції, Відповідач не надав.
Дослідивши подане Відповідачем клопотання про зменшення розміру  штрафу за несвоєчасну доставку вантажу,  яке міститься у відзиві на позовну заяву, а також доводи апеляційної скарги щодо підстав зменшення суми  штрафу,  врахувавши розмір  несвоєчасного  виконання відповідачем свого зобов`язання та розмір  штрафу,  а також факт порушення виконання зобов`язання до введення воєнного стану, колегія вважає обґрунтованим висновок суду про задоволення позовних вимог та  стягнення  з Відповідача 98 252,60 грн..
Разом з тим, слід зазначити, що  Статутом  залізниць  України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність  залізниць,  а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладається  на порушника відповідальність, яка, зокрема, передбачена пунктом 116 Статуту. При цьому зазначений  штраф,  стягується незалежно від наявності збитків та наслідків.
Зважаючи на обставини справи, апеляційний господарський суд вважає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про зменшення розміру  штрафу  місцевим господарським судом дотримано баланс інтересів сторін та правомірно відмовлено у зменшенні розміру  штрафу.
У п.п. 1 - 3 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.
Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги та вбачає підстави, передбачені ст. 276 ГПК України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

9.      Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р.", Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до     ст. 276 ГПК України,     суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального       і процесуального       права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги  в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення  підлягає залишенню без змін.

10.    Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
 На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -         
                                                ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2022р. у справі № 904/934/22 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на Апелянта – Акціонерне товариство "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий          суддя                                                                                І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                                    О.В. Березкіна

Суддя                                                                                                    С.Г. Антонік