ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" листопада 2022 р.                                                        Справа №914/3640/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий – суддя                                                            О.В. Зварич
судді                                                                                          В.М. Гриців
                                                   Г.Г. Якімець,
секретар судового засідання Р.А. Пишна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельтабуд" б/н від 11.07.2022 року (вх. № 01-05/1714/22 від 18.07.2022 року)
на рішення господарського суду Львівської області від 22.06.2022 року (суддя Т.Я. Рим; повний текст рішення складено 27.06.2022 року)
у справі № 914/3640/21
за позовом: Фізичної особи – підприємця Дідуна Романа Володимировича (надалі ФОП  Дідун  Р.В.)
до відповідача: Товариства з обмеженої відповідальністю "Дельтабуд" (надалі ТзОВ  "Дельтабуд")
про стягнення 43074,70 грн, зобов`язання повернути об`єкт оренди та виселення із займаних приміщень,

за участю:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позовну заяву

01.12.2021 року ФОП Дідун Р.В. звернувся до господарського суду Львівської області з позовом до ТзОВ "Дельтабуд" про стягнення 42000,00 грн. заборгованості по сплаті орендної плати, 1074,70 грн. заборгованості по відшкодуванні експлуатаційних витрат, зобов`язання повернути за актом приймання-передачі (повернення) нежитлові приміщення квартири (офісу) першого поверху, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул.  Меретина, 10, кв.1, загальною площею 50 кв.м, ключі від усіх дверей та виселити ТзОВ "Дельтабуд" із займаних орендованих приміщень (з врахуванням заяви про зміну предмета позову).
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умов договору оренди нежитлового приміщення №01/20 від 01.06.2020 року в частині своєчасної та повної сплати орендних платежів та витрат на експлуатаційне утримання, а також безпідставно утримує приміщення після спливу строку дії договору.
Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 1347/22 від 18.01.2022 року) та в письмовому запереченні на відповідь позивача на відзив (вх. № 3026/22 від 07.02.2022 року) не визнає позовних вимог. Покликається на те, що після укладення договору оренди, істотно змінились обставини, якими орендар керувався при укладенні договору, а саме, у зв`язку з карантинними заходами, Товариство не могло здійснювати обслуговування клієнтів в орендованому приміщенні, що негативно відобразилось на доходах Товариства. Договір оренди передбачає можливість односторонньої відмови від договору. Відповідач надіслав позивачу лист-повідомлення від 30.04.2021 року про розірвання договору (за 90 днів до бажаної дати припинення договору – 02.08.2021 року), а позивач отримав такий лист-повідомлення 29.07.2021 року. Датою припинення дії договору оренди вважає 06.08.2021 року – перший робочий день після спливу 5-ти робочих днів з дня отримання позивачем листа-повідомлення про розірвання договору. У листі-повідомленні від 30.04.2021 року орендар висловив готовність повернути об`єкт оренди та просив позивача прибути за відповідною адресою для підписання акта приймання-передачі. Оскільки договір є припинений з 06.08.2021 року, позивач повинен був прибути у цей день. Однак позивач не з`явився за вказаною адресою 06.08.2021 року. Отже, саме позивач ухилився від прийняття об`єкта оренди, що виключає необхідність сплати відповідачем орендної плати за період неприйняття позивачем об`єкта оренди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Львівської області від 22.06.2022 року у справі №914/3640/21 (суддя Т.Я. Рим) частково задоволено позовні вимоги ФОП Дідуна Р.В. Стягнуто з ТзОВ "Дельтабуд" на користь ФОП Дідуна Р.В. 40193,55 грн заборгованості зі сплати орендних платежів, 285,61 грн відшкодування експлуатаційних витрат та 4403,22 грн відшкодування витрат на оплату судового збору. Виселено ТзОВ "Дельтабуд" з приміщення квартири (офіс) першого поверху, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Меретина, 10, квартира 1, загальною площею 50,0 м2. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.
В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що між сторонами укладено договір оренди нежитлового приміщення на строк до 31.05.2022 року, в розділі 12 якого передбачено випадки та підстави припинення договору. 28.07.2021 року відповідач надіслав позивачу лист-повідомлення від 30.04.2021 року про припинення з 02.08.2021 року дії договору. У листі-відповіді від 03.08.2021 року позивач повідомив відповідачу, що підставою припинення дії договору від 01.06.2020 року не є згода сторін, а ініціатива орендаря. Зважаючи на це, позивач запропонував вважати договір припиненим через 90 днів з 29.07.2021 року (дата отримання листа-повідомлення Товариства про розірвання договору). Відповідач не надав відповіді на цей лист позивача. Суд встановив, що договір від 01.06.2020 року діяв до 27.10.2021 року (90 календарних днів після дати надіслання листа-повідомлення про припинення дії договору). Дату отримання орендодавцем такого повідомлення суд не взяв до уваги, оскільки 90-дениий строк повинен рахуватися з дати надіслання повідомлення, а не отримання його адресатом. Оскільки відповідач не виконав обов`язку з повернення об`єкта оренди, відповідні позовні вимоги суд визнав обґрунтованими та задоволив їх. Щодо виконання відповідачем обов`язку з оплати орендної плати та експлуатаційних витрат суд встановив таке. За період 01.06.2020-27.10.2021 відповідач зобов`язаний був сплатити за 7 місяців 2020 року – 98000,00 грн (7*14000,00 грн), а за 9 місяців 27 днів 2021 року – 138193,55 грн (9*14000,00 грн + 27 днів * 14000,00 грн/31), разом – 236'193,55 грн орендної плати. Наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень підтверджується, що відповідач сплатив 196000,00  грн орендної плати. Отже, позовні вимоги про стягнення 42000,00 грн орендних платежів є обґрунтованими частково, в сумі 40193,55 грн. Згідно з п.5.5 договору від 01.06.2020 року експлуатаційні витрати орендар відшкодовує орендодавцеві на підставі рахунків відповідних служб (організацій) постачальників послуг. Позивач виставив відповідачу рахунки на оплату 1074,70 грн відшкодування експлуатаційних витрат за період з липня 2021 року по жовтень 2021 року. Суд встановив, що за липень 2021 Підприємець зобов`язаний був сплатити 284,31 грн за спожиту електричну енергію та природний газ. Також позивач заявив до стягнення по 206,52 грн витрат за розподіл природного газу упродовж липня-жовтня 2021 року. Проте в матеріалах справи відсутні такі докази, тому суд відмовив в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу на рішення господарського суду Львівської області від 22.06.2022 року у справі №914/3640/21, в якій просить скасувати зазначене судове рішення в частині стягнення 40193,55 грн заборгованості зі сплати орендних платежів, 285,61 грн відшкодування експлуатаційних витрат. прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Щодо решти позовних вимог рішення суду першої інстанції залишити без змін. Звертає увагу на те, що скористався своїм правом, передбаченим п. 12.4 договору щодо розірвання договору та 28.07.2021 року надіслав позивачу лист-повідомлення про дострокове припинення договору з 02.08.2021 року. Стверджує, що суд першої інстанції помилково визначив дату припинення дії договору 27.10.2021 року. Так, позивач отримав лист-повідомлення про припинення договору з ініціативи орендаря 29.07.2021 року. Отже, відповідно до п. 12.4 договору датою припинення договору слід вважати 5-й робочий день з дати отримання повідомлення орендодавцем. Цим днем є 05 серпня 2021 року. Саме з цієї дати договір слід вважати припиненим. Покликається на те, що підставою звернення до позивача в порядку п. 12.4 договору з повідомленням про припинення дії договору, була істотна зміна обставин, якими орендар керувався при укладенні договору (неможливість обслуговування відвідувачів у офісному приміщенні, запровадження дистанційної роботи працівників на період дії карантину). В спірному випадку припинення договору відповідно до п. 12.3 є неефективним та таким, що спричиняє значні збитки для сторони (очікування 90 днів завдає значних фінансових втрат). Стверджує, що не використовував орендовані приміщення після 28.07.2021 року та вважав договір припиненим, оскільки позивач не складав та не надсилав йому актів надання послуг. Щодо розрахунку суми, яка підлягає стягненню для сплати орендних платежів, просить врахувати, що відповідач сплатив орендну плату за останній місяць оренди (таким згідно з рішенням суду є жовтень), що підтверджується платіжним дорученням №154 від 15.07.2020 року. При цьому відповідач згідно з платіжним дорученням № 393 від 06.07.2021 року також сплатив орендну плату за липень 2021 року (фактично останній місяць оренди). Таким чином, несплаченими слід вважати два місяці оренди – серпень і вересень. Отже сума, що підлягає сплаті за договором становить 28000,00 грн. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у письмових поясненнях (вх. № 01-04/5511/22 від 03.10.2022 року) рішення господарського суду Львівської області від 22.06.2022 року у справі №914/3640/21 законним, апеляційну скаргу – необґрунтованою та безпідставною. Зазначає, що різні твердження апелянта про дату припинення договору та застосування п.п. 12.3, 12.4 договору не відповідають доктрині заборони суперечливої поведінки особи (ніхто не повинен діяти всупереч своїй попередній поведінці). На переконання позивача, не заслуговують на увагу твердження скаржника про те, що він не використовував орендовані приміщення після 28.07.2021 року та вважав договір припиненим, оскільки орендодавець не складав та не надсилав актів надання послуг. Проте, договором не передбачено складання та надсилання відповідачу актів надання послуг, неотримання орендарем акта надання послуг не може бути підставою для невикористання орендованих приміщень. Станом на 28.07.2021 року договір діяв, не був припиненим чи розірваним. Апелянт вказує, що сплатив орендну плату за липень 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 393 від 06.07.2021 року. Однак, згідно цього платіжного доручення орендар сплатив орендну плату за червень 2021 року на підставі рахунку на оплату за № 19 від 30.0.2021 року (орендна плата за червень 2021 року в сумі 14000,0 грн. та відшкодування експлуатаційних витрат за травень в сумі 644,16 грн.). Таким чином, орендар не оплатив орендну плату за три місяці:липень, серпень і вересень. Просить залишити без змін оскаржене рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу – без задоволення.

Розгляд клопотань

Відповідач в заяві (вх. № 01-05/2002/22 від 12.08.2022 року) просить зупинити апеляційне провадження у справі № 914/3640/21 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 914/1419/22 за позовом ТзОВ «Дельтабуд» до ФОП Дідуна Р.В. про визнання договору оренди нежитлового приміщення №01/20 від 01.06.2020 року недійсним.
Колегія суддів дослідила зміст заяви і прийшла до висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі № 914/3640/21 з наведеної підстави, беручи до уваги наступне.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
У своєму клопотанні відповідач не навів жодних конкретних обставин, за яких апеляційна скарга у справі № 914/3640/21 не може бути розглянута до вирішення іншої справи № 914/1419/22.
В даній справі суд не позбавлений можливості з`ясувати всі обставини, що мають важливе значення для розгляду апеляційної скарги ТзОВ «Дельтабуд» на рішення господарського суду Львівської області від 22.06.2022 року. 
Зупинення провадження у справі за відсутності належних підстав для цього мало б наслідком невиправдане затягування судового процесу та порушення вимог щодо розумної тривалості розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з наведеного, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні заяви про зупинення апеляційного провадження у справі № 914/3640/21 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 914/1419/22.
03.11.2022 року позивач та відповідач подали спільну заяву, в якій просять затвердити мирову угоду від 13.10.2022 року у справі на погоджених сторонами умовах, визнати нечинним оскаржене рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.
За змістом статті 192 Господарського процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін.
Статтею 274 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що у суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони – укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 191, 192 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.
Для закриття провадження у справі у зв`язку із затвердження мирової угоди сторін суду необхідно перевірити дотримання сторонами при затвердженні мирової угоди вимог статті 192 ГПК України, зокрема дослідити умови мирової угоди на предмет того, чи відповідають ці умови закону, чи не порушують права або охоронювані законом інтереси інших осіб, чи не є вони невиконуваними, а також чи відповідають дії представників сторін мирової угоди інтересам осіб, яких вони представляють, оскільки порушення будь-якої з наведених вимог є безумовною підставою для відмови у затвердженні мирової угоди і, як наслідок, відсутністю передумов для закриття провадження у справі з цих підстав.
З аналізу змісту поданої сторонами мирової угоди від 13.10.2022 року колегія суддів з`ясувала, що дана мирова угода не охоплює позовної вимоги про виселення відповідача з орендованого приміщення, яку задоволив суд першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення. 
У поданій апеляційній скарзі апелянт зазначив, що погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги виселити Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельтабуд" з приміщення квартири (офіс) першого поверху, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Меретина, 10, квартира 1, загальною площею 50,0 м2. 
Затвердження мирової угоди в тій редакції, яку запропонували сторони, та визнання нечинним рішення суду першої інстанції, унеможливить його виконання в частині позовної вимоги про виселення відповідача з орендованого приміщення у примусовому порядку.
Господарський процесуальний кодекс України не містить положень про можливість часткового визнання нечинним рішення суду першої інстанції у випадку затвердження судом апеляційної інстанції мирової угоди на стадії апеляційного провадження у справі. 
Статтею 274 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду апеляційної інстанції постановити ухвалу про затвердження мирової угоди сторін та одночасно визнати нечинним судове рішення першої інстанції повністю, а не частково.
Крім того, з тексту мирової угоди випливає, що її умови, а саме п.5, стосуються розгляду судом іншої справи - № 914/1419/22, отже є невиконуваними у даній справі, що є безумовною підставою для відмови у затвердженні мирової угоди і, як наслідок, відсутність передумов для закриття провадження у справі з цих підстав.

Позивач та відповідач не делегували своїх представників у судове засідання, про причини неявки не повідомили.
З`ясовуючи обставини про ознайомлення сторін з датою, часом та місцем розгляду справи, суд встановив таке.
Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 року про відкладення розгляду даної справи на 28.11.2022 року надіслано позивачу та відповідачу на їх електронні адреси, повідомлені суду в апеляційній скарзі та в письмових поясненнях по справі.
Також ухвала Західного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень України, тобто є загальнодоступною.
Сторони у справі зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням у їх справі, добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання сторін у справі. 
Отже, відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, справу може бути розглянуто при відсутності позивача та відповідача.

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, 01.06.2020 року між ФОП Дідун Р.В. (орендодавець) та ТзОВ «Дельтабуд» укладено договір оренди нежитлового приміщення за № 01/20, відповідно до якого орендодавець надає орендарю в тимчасове оплатне користування (оренду) приміщення квартири (офіс) першого поверху, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Меретина, 10, кв. 1, загальною площею 50,0 кв.м (надалі приміщення), а орендар сплачує орендодавцю орендну плату, передбачену розділом 5 цього договору (а.с.14-20, т.1).
Приміщення надається орендарю для здійснення в ньому господарської діяльності орендаря, а саме для розміщення офісу орендаря (п.2.1 договору).
Згідно з п. 3.1 договору передача приміщення в оренду здійснюється на підставі акта приймання-передачі, який підписується сторонами, та за умови сплати орендарем орендної плати за перший та останній місяці оренди (п. 5.4 договору).
Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 строк дії договору починає свій перебіг з дня його підписання і закінчується 31 травня 2022 року. Строк оренди починається з дати підписання сторонами акта приймання-передачі приміщення в оренду та закінчується зі спливом терміну дії або розірванням договору.
Положеннями п.п. 5.1-5.5 договору встановлено, що розмір орендної плати за один місяць оренди станом на день підписання договору становить 14000,00 грн. без ПДВ. Орендар зобов`язаний сплачувати орендодавцю орендну плату щомісячно у гривні до 15-го числа поточного місяця шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок орендодавця. Орендна плата за користування приміщенням нараховується, починаючи з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі приміщення і до дня фактичного повернення приміщення орендодавцю за актом приймання-передачі. Сторони домовились, що до 15.06.2020 року орендар сплачує орендодавцеві авансом орендну плату за перший та останній місяці оренди приміщення. Експлуатаційні витрати на електроенергію, водопостачання та водовідведення, газопостачання, вивіз сміття, обслуговування паливної, охоронної та пожежної сигналізації, послуги по підтриманню санітарного стану прилеглої території орендар відшкодовує орендодавцеві на підставі рахунків відповідних служб (організацій) постачальників послуг. 
Згідно з п.п. 6.2.1 п. 6 договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасної оплати орендної плати за користування приміщенням та інших платежів, передбачених цим договором. 
У відповідності до п.п. 7.1.4, 7.1.17 п. 7.1 договору орендар зобов`язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати орендодавцеві оплату у відповідності до умов цього договору та у розмірах й у терміни, що визначені даним договором; повернути приміщення орендодавцеві при припиненні дії цього договору у строк, встановлений цим договором. 
В пунктах 9.1, 9.3 зазначено, що після закінчення строку дії договору або його дострокового припинення орендар зобов`язаний передати орендодавцеві приміщення за актом приймання-передачі протягом 5 робочих днів з моменту закінчення відповідного строку. Приміщення вважається фактично переданим орендодавцеві з моменту підписання сторонами акта повернення приміщення.
У разі припинення або розірвання цього договору орендар зобов`язаний сплатити орендодавцеві орендну плату та інші суми, передбачені цим договором не пізніше дати припинення користування приміщенням (п. 9.6 договору).
Розділом 11 договору передбачено відповідальність сторін. 
У випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору (надалі порушення договору), сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством. 
В розділом 12 визначено підстави припинення договору. 
Відповідно до п. 12.1 договір припиняється в порядку, передбаченому чинним законодавством України, з наступних підстав: за згодою сторін, вчиненою у письмовій формі; закінчення строку оренди та повне виконання сторонами своїх зобов`язань за договором; знищення приміщення ( пожежа, землетрус, вибух та ін.) або таке пошкодження приміщення, що унеможливлює його подальше нормальне використання орендарем відповідно до умов договору; розірвання договору за рішенням суду; з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.
Згідно з п. 12.2 цей договір може бути розірвано на вимогу орендодавця у випадках, якщо: орендар використовує приміщення всупереч меті оренди чи призначенню приміщення; орендар заборгував сплату орендної плати та/або комунальних платежів більш, ніж на 30 календарних днів в будь-який період; орендар порушив будь-яке із своїх зобов`язань за цим договором та не усунув дане порушення протягом одного місяця з моменту отримання відповідної письмової претензії від орендодавця; створення та неусунення орендарем загрози загибелі приміщення або його істотне пошкодження; якщо між сторонами не досягнуто згоди стосовно зміни розміру орендної плати.
У відповідності до п. 12.3 цей договір може бути розірвано за згодою сторін за ініціативою орендаря чи орендодавця шляхом письмового повідомлення іншої сторони не пізніше, ніж за 90 календарних днів до бажаної дати розірвання договору.
Згідно з п. 12.4 договору, у випадках передбачених в даному розділі, договір вважається припиненим із дати, яка вказана у повідомленні про припинення договору, але в будь-якому випадку не раніше 5 робочих днів з дати отримання такого повідомлення іншою стороною.
На підставі акта прийому-передачі від 01.06.2020 року до договору оренди приміщення від 01.06.2020 року № 01/20, орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду приміщення загальною площею 50 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Львів, вул.Меретина, 10, кв. 1 (а.с. 21, т.1).
На виконання своїх договірних зобов`язань відповідач сплатив позивачу 196000,00  грн орендної плати, що підтверджується копіями платіжних доручень: № 154 від 15.07.2020 на суму 28000,00 грн; №196 від 10.08.2020 на суму 14115,86 грн, в т.ч. 115,86 грн відшкодування експлуатаційних витрат на червень 2020 року; № 224 від 31.08.2020 на суму 14340,47 грн, в т.ч. 340,47 грн відшкодування експлуатаційних витрат за липень 2020 року; №278 від 02.10.2020 на суму 14194,19 грн, в т.ч. 194,19 грн відшкодування експлуатаційних витрат за серпень 2020 року; №227 від 10.11.2020 на суму 14858,93 грн, в т.ч. 858,93 грн відшкодування експлуатаційних витрат за вересень 2020 року; №256 від 16.12.2020 на суму 14384,58 грн, в т.ч. 384,58 грн відшкодування експлуатаційних витрат за жовтень 2020 року; №275 від 11.01.2021 на суму 16061,57 грн, в т.ч. 2061,57 грн відшкодування експлуатаційних витрат за листопад 2020 року; № 275 від 10.02.2021 на суму 16375,41 грн, в т.ч. 2375,41 грн відшкодування експлуатаційних витрат за грудень 2020 року; № 301 від 03.03.2021 на суму 16707,57 грн, в т.ч. 2707,57 грн відшкодування експлуатаційних витрат за січень 2021 року; №337 від 16.04.2021 на суму 16295,11 грн, в т.ч. 2295,11 грн відшкодування експлуатаційних витрат за лютий 2021 року; №352 від 21.05.2021 на суму 17020,88 грн, в т.ч. 3020,88 грн відшкодування експлуатаційних витрат за березень 2021 року; №365 від 16.06.2021 на суму 15528,10 грн, в т.ч. 1528,10 грн відшкодування експлуатаційних витрат за квітень 2021 року; №393 від 06.07.2021 на суму 14644,16 грн, в т.ч. 644,16 грн відшкодування експлуатаційних витрат за травень 2021 року; №439 від 25.08.2021 на суму 647,41 грн відшкодування експлуатаційних витрат за червень 2021 року (а.с.75-101, т.1).
Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії опису вкладення в цінний лист 7901601946516, відповідач 28.07.2021 року надіслав позивачу лист-повідомлення від 30.04.2021 про припинення з 02.08.2021 дії договору оренди нежитлового приміщення №01/20 на підставі пункти 12.1 (а) та 12.4 договору та проект додаткової угоди від 26.07.2021 до договору №01/20 від 01.06.2020 (а.с. 22-24, т.1).
Позивач отримав вказане повідомлення 29.07.2021 року та надіслав відповідачу лист №01 від 03.08.2021, в якому пропонував розглядати лист-повідомлення Товариства як письмове повідомлення за 90 календарних днів до бажаної дати розірвання  договору в порядку п. 12.3 договору та вважати договір припиненим з 29.07.2021 (дата отримання листа-повідомлення про розірвання договору) (а.с. 25-26, т.1).
Відповідач не надав відповіді на цей лист позивача.
29.10.2021 року позивач надіслав відповідачу лист № 28/10 від 28.10.2021 про те, що на підставі повідомлення Товариства договір від 01.06.2020 вважається припиненим 29.10.2021, а тому просив до 05.11.2021 звільнити орендовані приміщення, передати об`єкт оренди за актом приймання-передачі, оплатити заборгованість по орендній платі за липень, серпень, вересень та відшкодувати експлуатаційні витрати згідно виставлених рахунків (а.с.27-33, т.1).
Позивач виставив відповідачу наступні рахунки на оплату відшкодування експлуатаційних витрат за період з липня 2021 року по жовтень 2021 року: №25 від 31.08.2021 на суму 455,14 грн за липень 2021 року; № 28 від 30.09.2021 на суму 206,52 грн за серпень 2021 року; № 31 від 28.10.2021 на суму 206,52 грн за вересень 2021 року; №33 від 29.11.2021 на суму 206,52 грн за жовтень 2021 року.
Відповідач залишив вказані вимоги позивача без відповіді та задоволення.
08.11.2021 року позивач повторно надіслав відповідачу лист-повідомлення № 08/11 від 08.11.2021 року, в якому просив негайно звільнити орендовані приміщення, оплатити заборгованість по орендній платі та відшкодувати експлуатаційні витрати згідно виставлених рахунків (а.с. 34-35, т.1).
Підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало те, що відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань щодо повернення об`єкта оренди, не сплатив заборгованість по орендній платі та не відшкодував експлуатаційних витрат.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 Цивільного кодексу України в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Аналогічно, частина 1 статті 283 Господарського кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
В частині 1 статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарський кодексом України.
Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
В ході розгляду справи суд встановив, що на виконання умов договору оренди нежитлового приміщення № 01/20 від 01.06.2020 року позивач передав відповідачу в тимчасове оплатне користування (оренду) приміщення квартири (офіс) першого поверху, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Меретина, 10, кв. 1, загальною площею 50,0  кв.м.
Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Відповідно до п. 4.1 строк дії договору оренди нежитлового приміщення № 01/20 від 01.06.2020 року закінчується 31 травня 2022 року.
Згідно з частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (ч.1 ст. 652 Цивільного кодексу України).
У даній справі встановлено, що відповідно до підпункту «а» пункту 12.1 договору №01/20 від 01.06.2020 року договір припиняється в порядку, передбаченому чинним законодавством України, за згодою сторін, вчиненою у письмовій формі.
Пунктом 12.3 договору № 01/20 від 01.06.2020 року обумовлено, що цей договір може бути розірвано за згодою сторін за ініціативою орендаря чи орендодавця шляхом письмового повідомлення іншої сторони не пізніше ніж за 90 календарних днів до бажаної дати розірвання договору.
Пункт 12.4 розділу 12 договору № 01/20 від 01.06.2020 року передбачає, що у випадках, передбачених в даному розділі, договір вважається припиненим із дати, яка вказана у повідомленні про припинення договору, але в будь-якому випадку не раніше 5 робочих днів з дати отримання такого повідомлення іншою стороною.
У відповідності до пунктів 12.3 та 12.4 договору від 01.06.2020 розірвання договору можливе за взаємною згодою сторін, при попередженні стороною свого контрагента принаймні за 90 календарних днів, але в будь-якому випадку не раніше 5 робочих днів з дати отримання такого повідомлення іншою стороною.
З аналізу матеріалів справи суд констатує, що відповідач реалізував своє право на розірвання договору № 01/20 від 01.06.2020 року шляхом звернення до позивача з повідомленням від 30.04.2021 про припинення з 02.08.2021 дії договору. Підставою припинення Товариство вказало пункти 12.1 (а) та 12.4 договору. Однак відповідач надіслав дану кореспонденцію лише 28.07.2021 року, про що свідчить опис вкладення у цінний лист 7901601946516.
Зважаючи на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами договір оренди нежитлового приміщення за № 01/20 діяв з 01.06.2020 до 27.10.2021 (90 календарних днів після дати надіслання відповідачем листа-повідомлення про припинення дії договору).
Суд першої інстанції підставно не враховував дату отримання позивачем повідомлення відповідача, адже за умовами п.12.3 договору 90-дениий строк повинен обраховуватись з дати надіслання повідомлення, а не з дати отримання його адресатом.
Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Пунктами 9.1 та 9.3 договору від 01.06.2020 встановлено, що після закінчення строку дії договору або його дострокового припинення орендар зобов`язаний передати орендодавцеві приміщення за актом приймання-передачі протягом 5 робочих днів з моменту закінчення відповідного строку. Приміщення вважається фактично переданим орендодавцеві з моменту підписання сторонами акта повернення приміщення.
В матеріалах справи відсутні докази про повернення відповідачем об`єкта оренди.
Оскільки відповідач не виконав обов`язку щодо повернення об`єкта оренди, тому обгрунтованим та підставним є висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для виселення ТзОВ "Дельтабуд" з приміщення квартири (офіс) першого поверху, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Меретина, 10, квартира 1, загальною площею 50,0 м2.
Рішення суду першої інстанції в зазначеній частині позовних вимог не оскаржується апелянтом.
В силу положень частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Щодо виконання відповідачем обов`язку з оплати орендної плати та відшкодування експлуатаційних витрат, суд враховує таке.
Згідно з частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Відповідно до п.п. 5.1-5.4 договору від 01.06.2020 розмір орендної плати за один місяць оренди станом на день підписання договору становить 14000,00 грн. без ПДВ. Орендар зобов`язаний сплачувати орендодавцю орендну плату щомісячно у гривні до 15-го числа поточного місяця шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок орендодавця. Орендна плата за користування приміщенням нараховується, починаючи з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі приміщення і до дня фактичного повернення приміщення орендодавцю за актом приймання-передачі. Сторони домовились, що до 15.06.2020 року орендар сплачує орендодавцеві авансом орендну плату за перший та останній місяці оренди приміщення. Експлуатаційні витрати на електроенергію, водопостачання та водовідведення, газопостачання, вивіз сміття, обслуговування паливної, охоронної та пожежної сигналізації, послуги по підтриманню санітарного стану прилеглої території орендар відшкодовує орендодавцеві на підставі рахунків відповідних служб (організацій) постачальників послуг.
За період 01.06.2020 по 27.10.2021 відповідач зобов`язаний був сплатити за 7 місяців 2020 року – 98000,00 грн (7*14000,00) та за 9 місяців 27 днів 2021 року – 138193,55 грн. (9*14000,00 грн + 27 днів * 14000,00 грн / 31), разом – 236193,55 грн орендної плати.
Вищеописаними копіями платіжних доручень підтверджено, що відповідач перерахував позивачу орендну плату в сумі 196000,00 грн.
Враховуючи погоджені сторонами умови п. 5.1-5.4 договору оренди № 01/20 від 01.06.2020 року, суд першої інстанції обгрунтовано та правомірно частково задоволив дану позовну вимогу та стягнув з відповідача 40193,55 грн. заборгованості зі сплати орендних платежів.
Відповідно до п. 5.4 договору від 01.06.2020 експлуатаційні витрати на електроенергію, водопостачання та водовідведення, газопостачання, вивіз сміття, обслуговування паливної, охоронної та пожежної сигналізації, послуги по підтриманню санітарного стану прилеглої території орендар відшкодовує орендодавцеві на підставі рахунків відповідних служб (організацій) постачальників послуг. 
Позивач виставив відповідачу на оплату наступні рахунки для відшкодування експлуатаційних витрат: №25 від 31.08.2021 на суму 455,14 грн за липень 2021 року; № 28 від 30.09.2021 на суму 206,52 грн за серпень 2021 року; № 31 від 28.10.2021 на суму 206,52 грн за вересень 2021 року; №33 від 29.11.2021 на суму 206,52 грн за жовтень 2021 року, разом - 1074,70 грн.
Розмір експлуатаційних витрат за липень 2021 позивач визначив на підставі рахунку ТзОВ  "Львівенергозбут" за електричну енергію №5300009251210719 за липень 2021 на суму 253,28 грн з ПДВ (а.с.102, т.1), рахунку ТзОВ "Львівгаз Збут" на природний газ №61092612 від 31.07.2021 (а.с. 111, т.1) та акта приймання-передачі природного газу №ЛВ00237750 від 31.07.2021 (а.с.112, т.1) про споживання 1,98 м3 природного газу вартістю 25,86 грн без ПДВ або ж 31,03 грн з ПДВ.
Отже, за липень 2021 відповідач зобов`язаний був сплатити 284,31 грн за спожиту електричну енергію та природний газ.
Також, позивач заявив до стягнення з відповідача по 206,52 грн витрат за розподіл природного газу упродовж липня-жовтня 2021 року. 
Проте, в матеріалах справи відсутні рахунки відповідної служби (організації) постачальника послуги, що було правомірно враховано судом першої інстанції та підставно відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржника про сплату орендної плати за липень 2021 року згідно платіжного доручення № 393 від 06.07.2021 року, оскільки зі змісту цього платіжного доручення вбачається, що відповідач оплатив орендну плату за червень 2021 року на підставі рахунку на оплату за № 19 від 30.0.2021 року (орендна плата за червень 2021 року в сумі 14000,0 грн. та відшкодування експлуатаційних витрат за травень в сумі 644,16 грн.).
Інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Львівської області від 22.06.2022 року у справі №914/3640/21.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.

Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельтабуд" б/н від 11.07.2022 року (вх. № 01-05/1714/22 від 18.07.2022 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 22.06.2022 року у справі №914/3640/21 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в господарський суд Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                                           О.В. Зварич 

Суддя                                                                                                              В.М. Гриців

       Суддя                                                                                                    Г.Г. Якімець