ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 380/25352/21 пров. № А/857/11094/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року у справі №380/25352/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції – Чаплик І. Д.,
час ухвалення рішення – 28.03.2022 року, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                               в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у призначенні з 30 жовтня 2021 року йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» шляхом переведення з пенсії по інвалідності, із зарахуванням до календарної вислуги років для призначення такої пенсії на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів період служби в Державній установі «Личаківська виправна колонія №30» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити з 30 жовтня 2021 року йому пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», перевівши з пенсії по інвалідності, із зарахуванням до календарної вислуги років для призначення такої пенсії на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів період служби в Державній установі «Личаківська виправна колонія №30». 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні з 30 жовтня 2021 року ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункт «а» статті 12 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 30 жовтня 2021 року, здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням виплачених коштів. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивачу з 13 жовтня 2018 року призначена пенсія по інвалідності у розмірі 40 % грошового забезпечення. Зазначає, що необхідною умовою для переведення на пенсію за вислугу років на підставі Закону №2262 є наявність календарної вислуги років. Вказує, що Законом №2262 чітко визначено, що пенсія за вислугу років призначається особами, які при звільненні з 01 жовтня 2018 по 30 вересня 2019 року мають вислугу 24 календарних років і більше. Звертає увагу, що позивач звільнився зі служби 12 жовтня 2018 року та для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” необхідно мати 24 календарних роки і більше, однак його вислуга в календарному обчисленні становить лише 19 років 05 місяців 05 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років. Крім того, зазначає що при розгляді цієї справи необхідно врахувати висновки, які викладені у постановах Верховного суду від 22 січня 2019 року у справі №295/10742/16а, від 27 лютого 2019 року у справі №295/6454/17, від 10 липня 2019 року у справі №299/509/15-а, від 25 липня 2019 року у справі №806/1402/16, від 22 серпня 2019 року у справі №295/7220/16-а, від 28 жовтня 2019 року у справі №200/2857/19-а, від 17 червня 2020 року у справі №337/2595/17 та від 16 липня 2020 року у справі №200/9829/18-а. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.
Відповідно до наказу Державної установи “Личаківська виправна колонія № 30” №77 о/с від 12 жовтня 2018 року прапорщик внутрішньої служби ОСОБА_1 , молодший інспектор-кінолог відділу охорони, звільнений з органів кримінально-виконавчої служби з 12 жовтня 2018 року за ст.77 п.1 пп.2 Закону України “Про Національну поліцію” (через хворобу). 
Вислуга років на день звільнення складала у календарному обчисленні 19 років 05 місяців 05 днів, у пільговому - 25 років 05 місяців 08 днів.
Після звільнення зі служби позивач звернувся через Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції із заявою від 26 грудня 2018 року про призначення йому пенсії по інвалідності.
Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції скеровано на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області подання від 27 грудня 2018 року №929 про призначення позивачу пенсії по інвалідності разом з відповідним пакетом документів. У поданні про призначення пенсії визначена вислуга позивача в календарному (19 років 05 місяців 05 днів) та пільговому (для призначення пенсії) обчисленні (25 років 05 місяців 08 днів).
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення про призначення позивачу пенсії по інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 22 січня 2020 року.
У подальшому, позивач звернувся до Державної установи “Личаківська виправна колонія №30” із заявою від 09 квітня 2021 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб”.
У поданій заяві просив оформити та направити необхідний пакет документів до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту “а” статті 12 Закону №2262-ХІІ із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів період служби в ДУ “Личаківська виправна колонія №30”.
Державна установа “Личаківська виправна колонія №30” 20 квітня 2021 року повідомила позивача про результати розгляду його заяви листом №5/1.5-Р-14 о/п, в якому зазначила, що відповідно до наказу №77 о/с від 12 жовтня 2018 року вислуга років на день звільнення (12.10.2018) у календарному обчислені становить 19 років 05 місяців 05 днів, а тому відсутні підстави для направлення документів до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. “а” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Позивач вважаючи таку відмову протиправною, звернувся в суд з цим позовом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі №380/7861/21 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
30 жовтня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою від 29 жовтня 2021 року, в якій просив перевести його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Листом від 29 листопада 2021 року №17644-16888/Д-52/8-1300/21 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту “а” статті 12 Закону України №2262, у зв`язку з недостатністю календарної вислуги років - 24 календарних роки.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо відмови у призначенні з 30 жовтня 2021  року пенсії за вислугу років протиправною, позивач звернувся з цим позовом у суд.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача станом на день звільнення зі служби вислуги років у пільговому обчисленні більше ніж 24 роки, а саме: 25 років 05 місяців 08 днів, а тому наявні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності  відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п.«а» ст.12 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 30 жовтня 2021 року і здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням виплачених коштів. 
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з п.“а” ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ  (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах “б”-“д”, “ж”, “з” статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.
Згідно з ч.4 ст.17 цього Закону при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Ст.17-1 вищевказаного Закону передбачає, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України затверджено постанову від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі -Постанова № 393). 
За змістом п.1 Постанови №393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, зазначеним у пунктах “б”-“д”, “ж” і “з” статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, військова служба в Державній прикордонній службі.
Відповідно до п.“г” п.3 Постанови №393 до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за сорок днів: особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи, які проходять службу у виправно-трудових установах.
Таким чином, особам, які проходили військову службу у виправно-трудових установах, вислуга років, що дає право для призначення пенсії відповідно до статті 12 Закону №2262-XII обчислюється на пільгових умовах - один місяць служби за сорок днів. 
Зі змісту вказаної Постанови вбачається, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується пільговий стаж роботи, а пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ.
Таким чином, положення усіх зазначених вище нормативно-правових актів не ставлять в залежність набуття права на пенсію за вислугою років від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги та не встановлюють те, що вислугу років у пільговому обрахуванні не можуть зараховувати до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії.
З аналізу наведених вище правових норм можна дійти висновку, що як Законом № 2262-ХІІ, так і Постановою №393 не визначено та не передбачено таких понять як пільгове обчислення вислуги років, пільгова пенсія, пільгова вислуга років або загальна вислуга років.
Статтею 12 Закону № 2262-ХІІ визначені умови, коли пенсія призначається саме за вислугу років.
Стаття 17-1 Закону № 2262-ХІІ також регулює питання обчислення саме вислуги років, однак за наявності у конкретної особи певних умов при проходженні служби, які обумовлюють застосування пільг при призначенні пенсії згідно з Законом №2262-ХІІ.
Разом з тим, згідно з Постановою № 393 пільгами є зарахування до вислуги років, яка надає право на отримання пенсії, у певній кратності тих періодів служби, які відповідають визначеним цією Постановою умовам (конкретні умови передбачають застосування певної кратності).
Поняття вислуга років, яка обчислюється у будь-якому випадку календарними роками та місяцями, застосовується як до осіб, які не мають пільгових умов на призначення пенсії за Законом № 2262-ХІІ, так і до осіб, які мають такі пільгові умови.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України та був звільнений з органів кримінально-виконавчої служби з 12 жовтня 2018 року за ст.77 п.1 пп.2 Закону України “Про Національну поліцію” (через хворобу). 
Вислуга років на день звільнення складала у календарному обчисленні 19 років 05 місяців 05 днів, у пільговому - 25 років 05 місяців 08 днів.
Після звільнення зі служби позивачу призначена пенсія по інвалідності, і цей факт сторонами не заперечується.
Колегія суддів зазначає, що позивач не має календарної вислуги років для призначення пенсії, однак у нього наявний відповідний пільговий стаж і загальна вислуга складає 25 років 05 місяців 08 днів, тобто більше 24 років.
Колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що при розгляді цієї справи необхідно врахувати висновки, які викладені у постановах Верховного суду від 22 січня 2019 року у справі №295/10742/16а, від 27 лютого 2019 року у справі №295/6454/17, від 10 липня 2019 року у справі №299/509/15-а, від 25 липня 2019 року у справі №806/1402/16, від 22 серпня 2019 року у справі №295/7220/16-а, від 28 жовтня 2019 року у справі №200/2857/19-а, від 17 червня 2020 року у справі №337/2595/17 та від 16 липня 2020 року у справі №200/9829/18-а, оскільки Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 березня 2021 року у справі 805/3923/18-а відступив від правових висновків, і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону №2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку. 
Також Верховний Суд у постановах від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18, від 27 липня 2022 року №766/4549/17 дійшов висновку про те, що передбачена Постановою №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону №2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.
Для призначення пенсій за вислугу років за Законом №2262-ХІІ календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Постанови № 393.
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вислуга років позивача, з врахуванням часу служби, який підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить 25 років 05 місяців 08 днів, а тому позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.
Згідно зі ст.10 Закону № 2262-ХІІ призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюється органами Пенсійного фонду.
Стаття 48 Закону № 2262-ХІІ передбачає, що заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ регулюються «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).
Відповідно до п.1 Порядку № 3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справі України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).
Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).
Згідно з абз.1 п.4 Порядку № 3-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання.
Днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення (абзац перший пункту 6 Порядку № 3-1).
Пункт 14 Порядку № 3-1 передбачає, що орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів.
Заяви осіб про призначення, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі обліку заяв про призначення пенсії згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (додаток 3).
Заявнику або посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу органом, що призначає пенсії, видається розписка - повідомлення із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в тримісячний термін з дня прийняття заяви (додаток 4).
Відповідно до п.16 Порядку № 3-1 при прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії: перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження. Орган, що призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії (пункт 17 Порядку № 3-1).
Згідно з ч.3 ст.50 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
З матеріалів справи вбачається, і цей факт учасниками справи не оскаржується, що позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Матеріалами справи стверджується, що підставою відмови відповідачем було відсутність у позивача достатньої кількості вислуги календарних років для переведення на пенсію за вислугою років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Як стверджується встановленими вище обставинами, ОСОБА_1 має право на переведення та перерахунок пенсії за пунктом «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ з дня звернення, тобто 30 жовтня 2021 року.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про підставність позовних вимог, оскільки у позивача станом на день звільнення зі служби вислуги років у пільговому обчисленні було більше ніж 24 роки, а саме: 25 років 05 місяців 08 днів, а тому наявні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови позивачу у переведенні на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, а тому з метою належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності  на пенсію за вислугу років відповідно до п.«а» ст.12 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 30 жовтня 2021 року і здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням виплачених коштів. 
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає доводи апелянта щодо відсутності вислуги років більше 24 календарних років служби безпідставними, оскільки такі спростовуються наведеними вище мотивами та встановленими фактичними обставинами справи.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, правильно і повно встановив обставини справи, однак у резолютивній частині рішення зазначив «призначити пенсію за вислугу років» замість правильного формулювання «перевести з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»», у зв`язку з чим рішення в цій частині необхідно змінити, у решті ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке необхідно залишити без змін.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                        п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року у справі №380/25352/21 змінити, замінивши у резолютивній частині рішення словосполучення «призначити пенсію за вислугу років» на правильне «перевести з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»».
У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року  у справі №380/25352/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 26 жовтня 2022 року.