П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/5281/22 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Шевчук О.П. 
Суддя-доповідач:  Сушко О.О. 
15 грудня 2022 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сушка О.О. 
суддів:  Мацького Є.М.  Залімського І. Г. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В травні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо необхідності проведення з ним своєчасного повного фактичного розрахунку при звільненні з військової служби; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, яка виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення, за період з 21.08.2018 по 04.04.2022 в сумі 524 860,56 гри. (п`ятсот двадцять чотири тисячі вісімсот шістдесят гривень 56 коп.).
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.08.2018 року по 04.04.2022 року включно.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з грошового забезпечення при звільненні з посади в розмірі 82403 (вісімдесят дві тисячі чотириста три) грн. 10 коп.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням у частині визначення розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення у цій частині та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
У свою чергу, відповідач не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, однак, апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 від 20.08.2018 №183 позивача виключено зі списків особового складу частини з 20.08.2018.
Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 з заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Позивач звернувся з позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду з підстав не проведення з ним повного розрахунку при звільненні.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.11.2020 по справі №560/3233/20 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 20.08.2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 20.08.2018 року.
Відповідач, на виконання рішення суду виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення в загальній сумі 4435,66 грн., що підтверджується виписками по картковому рахунку.
Позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням «місяця підвищення тарифних ставок (окладів)" (так званого «базового місяця") – "січень 2008 року".
У відповідь на звернення, відповідач листом від 03.06.2021 №30/2/1668 відмовив позивачу у перерахунку виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 20.08.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/10316/21 від 11 листопада 2021 року зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з врахуванням виплачених сум.
Зазначене рішення набрало законної сили 21 лютого 2022 року.
На виконання рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 04.04.2022 виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) шляхом перерахунку на картковий рахунок грошових коштів, що підтверджується випискою.
Оскільки, остаточний розрахунок при звільненні з позивачем було проведено лише 04.04.2022, позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного проведення повного фактичного розрахунку при звільненні звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 Кодексу законів про працю України.
Так, у статті 116 КЗпП визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Водночас, статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відтак, вказаними нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Таким чином, частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.
При цьому, частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.
Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).
У цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Отже, є помилковими доводи відповідача про те, що у спірному випадку на нього не поширюється відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.
Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Не проведення з вини військової частини НОМЕР_1 розрахунку із позивачем у відповідні строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати останньому його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/10316/21 від 11 листопада 2021 року зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з врахуванням виплачених сум.
Відтак, позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно статті 117 КЗпП України, оскільки відповідач при звільненні позивача не провів повного розрахунку, а саме не виплатив йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року.
Визначаючи суму середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції у своєму рішенні не встановив розмір усіх належних звільненому працівникові сум, що є необхідним для пропорційного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.
Згідно довідки виданої військової частини НОМЕР_1 № 540/346 від 13.05.2022 грошове забезпечення позивача за червень 2018 року - липень 2018 року (61 день) становило 24 200 грн. Відтак, середньоденна заробітна плата позивача за вказаний період складала 396,72 грн.
Затримка розрахунку при звільненні становить 1323 календарних днів (період з 21.08.2018 наступний день після звільнення по 04.04.2022).
Відповідно, повний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 524860,56 грн. (середньоденне грошове забезпечення 396,72 грн. х 1323 календарних дні).
Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року в справі №480/3105/19, зазначено з-поміж іншого, що синтаксичний розбір текстуального змісту статті 117 КЗпП України дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми. Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. Цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, проте за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
Колегія суддів встановила, що станом на 20.08.2018 належна при звільненні сума для виплати позивачу склала 116222,20 грн. - 33851,35 грн. виплачених при звільненні та 82370,85 грн., виплачених на виконання судових рішень.
Таким чином, частка спірних сум у належних при звільненні виплатах становить 70,87% (82370,85х100/116222,20).
Колегія суддів вважає належним способом захисту прав позивача буде стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.08.2018 року по 04.04.2022 рік (1323 дня).
Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі  371968,68 грн. (524860,56х70,87/100).
З урахуванням наведеного, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року скасувати.
Ухвали нове судове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.08.2018 року по 04.04.2022 року включно.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 серпня 2018 року по 04 квітня 2022 рік у сумі 371968,68 грн. (триста сімдесят одну тисячу дев`ятсот шістдесят вісім гривень 68 копійок) з утриманням податків і зборів відповідно до вимог закону.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.  

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Мацький Є.М.    Залімський І. Г.