Справа № 307/1242/21

П О С Т А Н О В А
іменем України

31 жовтня 2022 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідачки Готри Т. Ю.,
суддів Мацунича М. В., Кондора Р. Ю., 
з участю секретарки судового засідання Ігнатко О. В.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Тячівської міської ради Закарпатської області, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, державного реєстратора речових прав Тячівської міської ради Довгуника Василя Михайловича, приватного підприємства «Закарпатгеопроект» про визнання протиправними дій, скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування в реєстрі речових прав відомостей про реєстрацію земельної ділянки, її реєстрацію в Державному земельному кадастрі та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник – адвокат Решетар Василь Васильович, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2021 року, ухвалене суддею Ніточком В. В., повне судове рішення складено 21.10.2021,

у с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник - адвокат Марич І.Ю., звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Тячівської міської ради Закарпатської області, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, державного реєстратора речових прав Тячівської міської ради Довгуника В.М., приватного підприємства «Закарпатгеопроект» про визнання протиправними дій, скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування в реєстрі речових прав відомостей про реєстрацію земельної ділянки, її реєстрацію в Державному земельному кадастрі та зобов`язання вчинити певні дії.
Позов обґрунтували тим, що рішенням Тячівської міської ради від 09.12.2016 за № 1667 їм надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, площею 0,1500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .
Суміжна земельна ділянка такою ж площею по АДРЕСА_1 належить відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Зазначали, що у 1986 році відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 побудували житловий будинок, а згодом і літню кухню та господарські будівлі по лінії розмежування їхніх земельних ділянок (на межі), а в подальшому під стіни своїх будівель проклали дренажні труби (канави) для стоку води. Дренажна канава знаходиться на території їхнього двору, що зафіксовано висновком комісії Тячівської міської ради з питань земельних ресурсів розвитку міста та села, екології охорони навколишнього середовища, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_3 щодо встановлення і не погодження меж земельної ділянки сусіднім землекористувачем, затвердженим рішенням Тячівської міської ради № 4180 від 25 червня 2014 року, про що також зазначено й у висновку цієї ж комісії Тячівської міської ради, яке затверджено рішенням Тячівської міської ради від 10.05.2017 за № 1560.
Стверджували, що згідно з проектами забудови земельних ділянок позаду будинку, зі сторони суміжного землекористувача (відповідачів ОСОБА_5 ), повинна бути відстань 1 м від найбільш виступаючої частини будівлі до межі сусідньої ділянки, що передбачено пунктом 3.25 діючих норм ДБН 360-92, про що також зазначено й у висновку комісії Тячівської міської ради від 18.08.2014 за № 70.
Отож, на їх переконання, у такий спосіб відповідачі Канюки вирішили обмежити їх у праві на користування та приватизацію частини земельної ділянки, переданої їм під забудову, оскільки вони спочатку збудували свої будівлі на межі, замість відступу в 1 м у глиб свого двору, а потім ОСОБА_5 вимагають від них відступити від їх будівлі зайвий метр за рахунок їхньої ділянки.
Зауважували і те, що будівельні паспорти на забудову земельних ділянок сторін містять плани земельних ділянок та дозволену відділом архітектури забудову ділянок, з установленими обмеженнями, а саме: відступ від вулиці до фронтальної стіни житлового буднику 4 метри та від межі сусідньої ділянки до бокової стіни будинку АДРЕСА_2 у цих будівельних паспортах зазначено прямокутну конфігурацію земельних ділянок із довжинами ліній 20 (21,5) х 35 м, що складало визначену в будівельних паспортах площу 700 кв. м. Передача земельних ділянок у користування здійснювалась після виготовлення будівельних паспортів, як правило, за актом відведення за участі представника архітектури і в 1986 році такого поняття як установлення і передача межових знаків не існувало.
Указували, що рішенням Тячівської міської ради № 1560 від 10 травня 2017 року було затверджено висновок комісії Тячівської міської ради з питань земельних ресурсів, розвитку міста та села, екології, охорони навколишнього природного середовища від 04.05.2017, яка встановила, що у громадян Канюки, згідно з будівельним паспортом від 23.05.1980, ширина земельної ділянки складає 20,5 метра; будівля літньої кухні Канюки побудована на межі земельних ділянок, уздовж якої на відстані 50 см від стіни кухні прокладено дренажну трубу (канаву) для стоку дощової води, і ця дренажна труба знаходиться на земельній ділянці двору ОСОБА_6 . Заразом у цьому висновку зазначено, що комісія взяла до уваги попередні висновки комісії міськради від 20 травня 2014 року та від 18 серпня 2014 року, акти перевірки, рішення судів і пропонує встановити межі (ширини) земельних ділянок між сторонами згідно з розмірами, наявними у будівельних паспортах, що вказані у плані на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, а межі встановлені комісією вважати такими, що відповідають дійсності. Також комісія зобов`язала сторони узгодити між собою цю межу і подати погоджені проекти на затвердження сесії.
Уважають, що висновок комісії доводить обґрунтованість їх позову, оскільки земельна комісія міськради установила, що літня кухня відповідачів збудована на межі земельних ділянок, водовідведення (дренажна труба-канава) відповідачами прокладена по земельній ділянці, що є у їхньому користуванні, та ці межі сторони спору повинні були погодити між собою і подати на затвердження міськраді.
Звертали увагу і на те, що відповідачам передано земельну ділянку у власність за технічною документацією із землеустрою щодо відведення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), основою якого є по суті акт погодження меж земельної ділянки від 2014 року, в якому зазначено, що межі представленої ОСОБА_5 земельної ділянка проходять по периметру ділянки в кількості 15 шт., проте підпису суміжного землекористувача ОСОБА_6 немає, замість їх підпису додано в цю документацію рішення Тячівської міської ради № 1560 від 10 травня 2017 року щодо затвердження висновку комісії про встановлення меж ділянок.
Однак ця технічна документація із землеустрою, в частині розташування точок 3 і 4, не відповідає самому висновку комісії, оскільки ці точки розташовані на відстані 50-70 см від будівлі літньої кухні відповідачів, на яких жодних межових знаків не існувало і відповідно до акту встановлення меж та передачі межових знаків, ніколи відповідачам межові знаки не передавалися на відміну від тих, які встановлені в 1986 році в точках 2,5-8, а також визначені у висновку комісії по лінії забудови літньої кухні відповідачів.
Наголошували і те, що спеціалістом геодезичного підприємства ОСОБА_7 , при внесенні відомостей в систему координат землевпорядкування, було виявлено накладення земельних ділянок та площу, яка захоплена відповідачами Канюками. Ця площа складає 0,0018 га і розташована за будівлею літньої кухні відповідачів, яка утворилась унаслідок відступу ними від установленої земельною комісією межі ділянок, що проходить по фундаменту літньої кухні.
Окрім цього, висновком будівельно-технічної експертизи також стверджується порушення відповідачами Канюками їхніх прав та вимог діючого законодавства, а саме, положень пункту 1.3 ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень», якими передбачено, що при проектуванні сільських населених пунктів України, поряд із положеннями цих норм слід керуватися ДБН 360-92, СанПіНом по плануванню і забудові населених місць України, а також вимогами інших діючих нормативно-інструктивних документів. Згідно з положеннями пункту 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» відстань від найбільш виступної конструкції стіни споруди до межі сусідньої ділянки треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів із покрівель та карнизів споруд на територію суміжних ділянок. Аналогічний припис міститься й у ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України». Так, відповідно до пункту 2.20, відстань від межі суміжної ділянки до стін житлового будинку або господарської споруди слід приймати не менше 1,0 м. При цьому конструкції будинків та споруд, що виступають, не повинні перетинати межі сусідніх ділянок, та за положеннями ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову земельної ділянки здійснюється за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил.
Ці висновки експерта узгоджуються з висновком міськради щодо встановлення факту забудови літньої кухні відповідачами на межі земельних ділянок у порушення вимог ДБН, що у подальшому спричинило безпідставні претензії відповідачів на частину їхньої земельної ділянки на відстані 1 метра від будови літньої кухні вглиб належного їм двору.
Посилаючись на наведені вище обставини просили суд:
1) визнати протиправним дії ПП «Закарпатгеопроект» щодо визначення конфігурації земельної ділянки в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 , які вчинені всупереч висновку комісії Тячівської міської ради з питань земельних ресурсів, розвитку міста та села, екології, охорони навколишнього природного середовища від 04 травня 2017 року та рішенню Тячівської міської ради № 1560 від 10 травня 2017 року про його затвердження;
2) скасувати рішення 19-ої сесії 7-го скликання Тячівської міської ради за № 2000 від 31 жовтня 2017 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 та ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ;
3) скасувати в реєстрі речових прав відомості про право власності на земельну ділянку відповідачів ОСОБА_3 , розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2124410100:11:003:0060, та реєстрацію цієї земельної ділянки в Державному земельному кадастрі; 
4) зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути істотні порушення будівельних норм, правил та забезпечити їм (позивачам) як землекористувачам сусідньої земельної ділянки, найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), а саме: - перебудувати схил даху належної відповідачам літньої кухні /добудови до житлового будинку/, розташованої по АДРЕСА_1 , у бік двору відповідачів; - прибрати існуючу на використовуваній позивачами земельній ділянці водостічну (дренажну) систему водовід ведення атмосферних опадів із літньої кухні відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; - замурувати вентиляційний отвір у зовнішній стіні літньої кухні відповідачів, направленої у двір позивачів; - перенести відкриту господарську будівлю для утримання худоби позивачів на відстані 4 метрів від суміжної межі.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2021 року цей позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.
1) визнано протиправними дії ПП «Закарпатгеопроект» щодо визначення конфігурації земельної ділянки в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_3 , вчиненими всупереч висновку комісії Тячівської міської ради з питань земельних ресурсів, розвитку міста та села, екології, охорони навколишнього природного середовища від 04.05.2017 і рішенню Тячівської міської ради № 1560 від 10.05.2017 «Про затвердження висновку комісії по розгляду звернення гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 » про його затвердження;
2) скасовано рішення дев`ятнадцятої (позачергової) сесії сьомого скликання Тячівської міської ради № 2000 від 31 жовтня 2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 та ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_3 ».
3) скасовано відомості Державного земельного кадастру про державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 2124410100:11:003:0060, площею 0,15 га, надану у приватну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);
4) скасовано відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2124410100:11:003:0060, площею 0,15 га, надану у приватну власність ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду відповідач ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник – адвокат Решетар В.В., подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права. 
Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ПП «Закарпатгеопроект», при виготовленні спірної технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в частині конфігурації земельної ділянки, не враховано рішення Тячівської міської ради за № 1560 від 10.05.2017, яким затверджено висновок комісії від 04.05.2017, оскільки позивачі ОСОБА_6 не є власниками земельної ділянки, на якій розташований їх житловий будинок, а відтак їх права не є порушеними.
З огляду на наведене просив оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити. 

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 , інші учасники справи не скористалися.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Решетар В.В. апеляційну скаргу підтримав із підстав наведених у ній, просив таку задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати та у задоволенні позову відмовити.

Представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – адвокат Марич І.Ю. у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечив унаслідок її надуманості і безпідставності, просив таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи на іншу дату не подавали, а тому їх неявка, на переконання колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У прохальній частині апеляційної скарги відповідач ОСОБА_3 хоч і просив оскаржене рішення місцевого суду скасувати повністю з одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак у мотивувальній частині цієї апеляційної скарги фактично не оспорював це рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимоги позивачів щодо «Зобов`язання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути істотні порушення будівельних норм, правил та забезпечити їм (позивачам) як землекористувачам сусідньої земельної ділянки, найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), а саме: - перебудувати схил даху належної відповідачам літньої кухні /добудови до житлового будинку/, розташованої по АДРЕСА_3 , у бік двору відповідачів; - прибрати існуючу на використовуваній позивачами земельній ділянці водостічну (дренажну) систему водовід ведення атмосферних опадів із літньої кухні відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; - замурувати вентиляційний отвір у зовнішній стіні літньої кухні відповідачів, направленої у двір позивачів; - перенести відкриту господарську будівлю для утримання худоби позивачів на відстані 4 метрів від суміжної межі», а відтак, на підставі ст. 367 ЦПК України, в цій частині оскаржене рішення місцевого суду, судом апеляційної інстанції не переглядається.
Предметом і межами апеляційного розгляду цієї справи є: 1) визнання протиправними дій ПП «Закарпатгеопроект» щодо визначення конфігурації земельної ділянки в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_3 , вчиненими всупереч висновку комісії Тячівської міської ради з питань земельних ресурсів, розвитку міста та села, екології, охорони навколишнього природного середовища від 04.05.2017 і рішенню Тячівської міської ради № 1560 від 10.05.2017 «Про затвердження висновку комісії по розгляду звернення гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 » про його затвердження; 2) скасування рішення 19-ої сесії 7-го скликання Тячівської міської ради № 2000 від 31.10.2017 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 та ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_3 »; 3) скасування відомостей Державного земельного кадастру про державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 2124410100:11:003:0060, площею 0,15 га, надану у приватну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); 4) скасування відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2124410100:11:003:0060, площею 0,15 га, надану у приватну власність ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6 місцевий суд виходив із їх доведеності та обґрунтованості, оскільки є протиправними дії ПП «Закарпатгеопроект» щодо визначення конфігурації земельної ділянки в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_3 , так як не було взято до уваги рішення Тячівської міської ради № 1560 від 10.05.2017, яким було затверджено висновок комісії цієї ж ради від 04.05.2017, а відтак це безумовно, як похідні позовні вимоги, тягне за собою скасування і рішення Тячівської міської ради № 2000 від 31.10.2017 та скасування у відповідних реєстрах за відповідачами Канюками відомостей про речові права на спірну земельну ділянку.
Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки таких місцевий суд дійшов із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права з огляду на таке. 

Судом установлено, що відповідно до рішення виконкому Тячівської міської ради народних депутатів від 27 березня 1986 року № 78 було погоджено наказ адміністрації радгоспу ім. Леніна від 26.03.1986 № 24/в про виділення земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для будівництва індивідуального жилого будинку в АДРЕСА_4 , а.с.17).
Із проекту забудови земельної ділянки індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_4 від 10.06.1986, забудовниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , видно, що відступ від вулиці до фронтальної стіни їх житлового буднику має складати 4 м, від межі сусідньої земельної ділянки до бокової стіни будинку 1 м, зазначена прямокутна конфігурація земельної ділянки розміром 20х35 м, що складає визначену у будівельному паспорті площу 700 кв. м (т.1, а.с.15, 16).
Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.11.2017 убачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 20.11.2017 є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.21).
Як убачається з проекту забудови земельної ділянки індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_5 від 27.05.1980, забудовниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , відступ від вулиці до фронтальної стіни їх житлового буднику має складати 5 м, від межі сусідньої ділянки до бокової стіни будинку 1 м, зазначена прямокутна конфігурація земельної ділянки розміром 20,5х35 м, що складає визначену у будівельному паспорті площу 700 кв. м (т.1, а.с.18-20).
Рішенням 15-ої сесії 7-го скликання Тячівської міської ради від 09.12.2016 № 1667 надано дозвіл ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.40).
Із висновку комісії Тячівської міської ради з питань земельних ресурсів, розвитку міста та села, екології, охорони навколишнього природного середовища від 04.05.2017 слідує, що ця комісія розглядала на місцевості звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо непогодження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 меж земельної ділянки в АДРЕСА_5 , площею 0,15 га, та встановила, що у громадян ОСОБА_5 , згідно з будівельного паспорту від 23.05.1980 ширина земельної ділянки становить 20,5 метра. Будівля літньої кухні ОСОБА_5 побудована на межі земельних ділянок, уздовж якої на відстані 50 см від стінки кухні прокладено дренажну трубу (канаву) для стоку дощової води, яка знаходиться на земельній ділянці двору ОСОБА_6 . Також зазначено, що комісія взяла до уваги попередні висновки комісії міськради від 20.05.2014 та від 18.08.2014, акти перевірки, рішення судів і пропонує встановити межі (ширини) земельних ділянок між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 відповідно до розмірів, наявних у будівельних паспортах, що подані на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, а межі встановлені комісією вважати такими, що відповідають дійсності. Водночас комісія запропонувала сторони узгодити між собою спірну межу і подати погоджені проекти на затвердження чергової сесії міської ради (т.1 а.с.44, 45).
Рішенням Тячівської міської ради від 10.05.2017 № 1560 затверджено цей висновок комісії по розгляду звернення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 від 04.05.2017 (т.1 а.с.43).
Також з акту погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами від 2014 року вбачається, що ОСОБА_9 не погодила ОСОБА_3 та ОСОБА_4 межі землеволодіння у АДРЕСА_5 , однак такі межі були погоджені з боку органу місцевого самоврядування як власника земельної ділянки (т.1, а.с.33).
Відповідно до рішення 19-ої позачергової сесії 7-го скликання Тячівської міської ради від 31.10.2017 № 2000 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 та ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_5 », затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (кадастровий номер 2124410100:11:003:0060) ОСОБА_4 та ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у власність, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . Надано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у спільну сумісну власність земельну ділянку, розташовану у межах населеного пункту с. Тячівка, площею 0,1500 га, за рахунок земель житлової та громадської забудови запасу Тячівської об`єднаної територіальної громади для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд /присадибна ділянка/ (т.1, а.с.30).
Як видно із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.09.2017, присвоєно кадастровий номер 2124410100:11:003:0060 земельній ділянці по АДРЕСА_3 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд /присадибна ділянка/ (т.1, а.с.38).
Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.12.2017 убачається, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з 14.12.2017 є власниками земельної ділянки за кадастровим номером 2124410100:11:003:0060, житлового будинку АДРЕСА_5 (т.1, а.с.37).
Відповідно до матеріалів польових геодезичних робіт і плану земельної ділянки, складених за результатами кадастрової зйомки Тячівським міськрайонним виробничим відділом ДП «Центр ДЗК» у 2018 році, виявлено накладку 0,0018 га між земельними ділянками сторін (т.1, а.с.41). 
Із висновку судового експерта № 160 від 10.09.2018 видно, що фактична забудова житлових будинків та господарських споруд домоволодінь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , розташована в АДРЕСА_1 , та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розташованих в АДРЕСА_5 , не відповідає наданим їм дозвільним документам на забудову (проектам забудови земельних ділянок, виготовлених на підставі відповідного рішення виконкому Тячівської міської ради, як невід`ємної частини будівельних паспортів, наданих зазначеним особам на будівництво по АДРЕСА_6 , не відповідає вимогам ДБН 360-92** в частині розташування житлового будинку та господарських будівель від межі сусідньої земельної ділянки, що належать ОСОБА_10 (відступ менше 1,0 м.). Фактична забудова житлових та господарських споруд домоволодінь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розташованих в АДРЕСА_5 , вимогам ДБН 360-92** не відповідає в частині розташування житлових будинків та господарських будівель від межі сусідньої земельної ділянки на відстані 1,0 м (фактично від 0,53 до 0,13 м), та не забезпечено запобіганню стіканню атмосферних опадів із покрівель та карнизів будівель та територію суміжних ділянок. У даних випадках для усунення порушень експерт пропонує: забезпечити влаштування необхідних інженерно-технічних заходів (установка жолобів, водостічних труб та снігоутримувачів), що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок; зміни нахилу даху у бік свого двору; здійснити реконструкцію будинку та господарських споруд до нормативної відстані від межі суміжної земельної ділянки, яка повинна становити 1 м (т.1, а.с.47-49).
Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як кореспондують частини перші ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
За змістом ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Реалізуючи право на судовий захист, особа, звертаючись до суду, повинна вказати суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Отож, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується, наприклад, із правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).
На переконання позивачів ОСОБА_6 та місцевого суду дії ПП «Закарпатгеопроект» щодо визначення конфігурації земельної ділянки в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_3 , є протиправними, оскільки вчинені начебто всупереч висновку комісії Тячівської міської ради з питань земельних ресурсів, розвитку міста та села, екології, охорони навколишнього природного середовища від 04.05.2017 і рішенню Тячівської міської ради від 10.05.2017 № 1560 «Про затвердження висновку комісії по розгляду звернення гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 » про затвердження цього висновку. 
Однак колегія суддів зауважує, що цей висновок комісії Тячівської міської ради від 04.05.2017, який затверджений рішенням цієї ж ради від 10.05.2017 № 1560, не містить висновків зобов`язального характеру, як помилково констатував суд першої інстанції, а лише пропозиції щодо встановлення межі (ширини) земельних ділянок між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 відповідно до розмірів, наявних у будівельних паспортах, що подані на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, з одночасним запропонуванням сторін узгодити між собою спірну межу і подати погоджені проекти на затвердження чергової сесії міської ради. Водночас, зважаючи вже на проведену сторонами забудову об`єктами нерухомості земельних ділянок, починаючи ще з 80-х років минулого століття, які не визнанні самочинним будівництвом і відповідного рішення про їх знесення чи перебудову /переобладнання, реконструкцію/ матеріали справи не містять, а відтак на даний час не є можливим сторонами привести межі (ширини) земельних ділянок між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 відповідно до розмірів, наявних у будівельних паспортах, виданих ще у 80-их роках минулого століття.
На переконання колегії суддів, є голослівним твердження позивачів про те, що ними дотепер не погоджено спірну межу земельних ділянок, а тому це унеможливлювало затвердження і передачу відповідачам Канюкам у власність земельної ділянки, оскільки стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому ст. 198 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) лише вказувала, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, слід уважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжному землекористувачу було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб уважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.
Аналогічна правова позиція висловлена, наприклад, Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22.01.2020 у справі № 455/856/18-а, від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17, та Верховним Судом у постановах від 05.05.2020 у справі № 404/3048, від 22.10.2020 у справі № 454/805/13-а, від 27.01.2021 у справі № 818/2225/17, яку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. 
Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування приймає рішення про передачу громадянину безоплатно земельну ділянку у власність. Установлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питання, чи не належить дана земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Установлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.
Також на переконання колегії суддів є надуманими доводи позивачів ОСОБА_6 про те, що відповідними доказами підтверджено наявність накладок земельних ділянок площею 0,0018 га, оскільки матеріали польових геодезичних робіт і плану земельної ділянки, складені за результатами кадастрової зйомки Тячівським міськрайонним виробничим відділом ДП «Центр ДЗК» у 2018 році, не є експертним дослідженням чи висновком експерта, які б належним чином підтверджували ці обставини, а висновок судового експерта № 160 від 10.09.2018 не містить обставин і висновків щодо наявної накладки земельних ділянок сторін.
З огляду на викладене вище, апеляційний суд уважає, що у даному випадку дії ПП «Закарпатгеопроект» були правомірними, оскільки цим підприємством було враховано під час складання Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_5 , зокрема, правовстановлюючі документи замовника на житловий будинок, відповідне рішення Тячівської міської ради, перелік обмежень щодо використання земельної ділянки, графічні матеріали, збірний кадастровий план, кадастровий план земельної ділянки, каталог координат та внутрішніх кутів повороту, відомість обчислення площі земельної ділянки, акт прийому передачі межових знаків на зберігання за підписами, у тому числі інженера-землевпорядника і представника міської ради, акт погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками і землекористувачами, у тому числі за підписом голови Тячівської міської ради і представника міської ради. 
Зважаючи на те, що дії ПП «Закарпатгеопроект» були правомірними, а відтак є помилковими твердження позивачів ОСОБА_6 і висновок місцевого суду про необхідність саме з цієї підстави скасування рішення 19-ої сесії 7-го скликання Тячівської міської ради № 2000 від 31.10.2017 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 та ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_5 » та скасування відомостей Державного земельного кадастру про державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 2124410100:11:003:0060, площею 0,15 га, надану у приватну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з підстави буцімто неправомірності зазначених вище дій ПП «Закарпатгеопроект».
Також колегія суддів констатує про безпідставне задоволення судом першої інстанції вимоги позивачів ОСОБА_6 щодо скасування відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2124410100:11:003:0060, площею 0,15 га, надану у приватну власність ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з огляду на таке.
16 січня 2020 року набрав чинності Закон України № 340-ІХ від 05.12.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», яким ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено в новій редакції, зокрема частину 3 цієї статті, а саме: відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню; у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону; ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). 
На час звернення ОСОБА_6  до суду з позовом у квітні 2021 року, чинною була редакція ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 16.01.2020, яка вже не передбачала скасування відомостей (записів державного реєстратора), а лише його рішень, та відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
За таких обставин вимога позивачів про скасування відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 2124410100:11:003:0060 задоволенню не підлягала, в тому числі через відсутність підстав для скасування рішення 19-ої сесії 7-го скликання Тячівської міської ради № 2000 від 31.10.2017, яке слугувало виникненню права власності у відповідачів Канюків на спірну земельну ділянку та його державної реєстрації, відповідно до рішення державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області Довгуника В.М. від 16.12.2017 за індексним номером 38770999. 
Окрім цього, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6 , суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у цій справі державний реєстратор речових прав Тячівської міської ради Закарпатської області Довгуник В.М. не є належним відповідачем за таких обставин.
Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини 1, 3 ст. 13 ЦПК України).
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц /пункт 41/, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц /пункт 49/, від 21.11.2018 року у справі № 127/93/17-ц /пункт 50/, від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц /пункт 31.4/, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц /пункти 37, 54/, від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 /пункт 38/, від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц /пункт 31/, від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц /пункт 63/.
У постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 336/4662/19 (провадження № 61-19598св20), від 03.08.2022 у справі № 309/2629/19 (провадження № 61-5403св21) зазначено: «спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов’язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі, він лише зобов’язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений».
Отож, позовні вимоги в цій справі не можуть бути звернені фактично до державного реєстратора, яких позивачі Малахові визначили співвідповідачем.
Установивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та за відсутності визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого неналежного відповідача.
За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_6 до державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області Довгуника В.М., місцевому суду слід було відмовити.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на наведене, апеляційний суд констатує, що позивачі не довели належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку достатніми доказами свої вимоги, які не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи в межах апеляційного перегляду цієї справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що у задоволенні позову ОСОБА_6 слід відмовити через не порушення їх прав, оскільки вони не є власниками земельної ділянки, на якій розташований їх житловий будинок, колегія суддів відхиляє, так як частини 2, 3 ст. 152 ЗК України передбачають захист прав на земельні ділянки (звернення до суду з відповідним позовом) не лише їх власників, а також і землекористувачів, якими в даному випадку є позивачі ОСОБА_6 . 
Отже, доводи і вимоги апеляційної скарги колегія суддів уважає частково слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують правильність висновків суду першої інстанції в межах апеляційного розгляду справи, а відтак апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин рішення місцевого суду в частині апеляційного перегляду не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог і розподілу судових витрат із одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 у межах апеляційного розгляду, а в решті оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає до залишення без змін.
На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті відповідачем-апелянтом ОСОБА_3 судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4 086 грн (т.1, а.с.230) слід стягнути на користь апелянта порівну з позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по 2 043,00 грн із кожного. 
Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник – адвокат Решетар Василь Васильович, задовольнити частково.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнення судових витрат скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування в реєстрі речових прав відомостей про реєстрацію земельної ділянки та її реєстрацію в Державному земельному кадастрі – відмовити.
У решті рішення суду, яким відмовлено у задоволенні решти позовних вимог, залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 2 043,00 гривень із кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 15 листопада 2022 року.

Суддя-доповідачка 

Судді