ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 380/2139/22 пров. № А/857/8705/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Іщук Л.П., Шевчук С.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року (ухвалене головуючою-суддею Гулкевич І.З. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові)  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                     в с т а н о в и в :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), викладене у листі №1300-5501-8/67227 від 28.07.2021 про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений банківський рахунок №№ НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк», визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ по невиплаті пенсії їй на визначений банківський рахунок та дискримінаційною, та зобов`язати відповідача поновити їй виплату пенсії на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_1 та виплатити всі неотримані пенсійні кошти з перерахунком на момент виплати та з компенсацією втрати частини доходів.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.04.2022 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови у виплаті позивачу пенсії на вказаний банківський рахунок, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ, оформлене листом №1300-5501-8/67227 від 28.07.2021 про відмову у виплаті пенсії на визначений банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк» та зобов`язано відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1 на вказаний нею банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ГУ ПФУ листом №1300-5501-8/67227 від 28.07.2021 повідомило позивача про те, що заява про поновлення виплати пенсії на поточний банківський рахунок не відповідає вимогам п.10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1596 від 30.08.1999 (далі – Порядок №1596), яким визначено механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями (далі - органи Пенсійного фонду), головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі) в уповноважених банках, а саме відсутній підпис та печатка уповноваженого працівника банку. Вказує, що позивачку було повідомлено про те, що для виплати пенсії через банк їй необхідно звернутись особисто до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою та паспортом або іншим документом, що посвідчує особу, місце проживання, (реєстрації) або до установи уповноваженого банку. За таких обставин, ГУ ПФУ позбавлене можливості поновити виплату пенсії позивачці на визначений нею банківський рахунок з вищевказаних підстав.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується її паспортом серія НОМЕР_2 . Позивачці призначено пенсію за віком, яка виплачувалась Пенсійним фондом до виїзду за кордон на банківський рахунок № НОМЕР_3 . 
27.02.2018 позивачка виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю та з 27.08.2018 їй було припинено виплату пенсії.
21.06.2019 представник позивачки, діючи на підставі нотаріальної довіреності, надіслав до пенсійного органу нотаріально посвідчену та апостильовану заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії та нотаріально посвідчені копії необхідних документів. 
Листом №2658/03.11-36 від 11.07.2019 ГУ ПФУ відмовило позивачці у здійсненні поновлення пенсії, вказавши, що не має законних підстав для поновлення виплати пенсії за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»
ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом про зобов`язання ГУ ПФУ поновити виплату їй пенсії за віком з 27.08.2018, з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 по справі №1.380.2019.005301 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправною відмову пенсійного органу, оформлену листом №2658/03.11-36 від 11.07.2019, у поновленні ОСОБА_1 пенсії за віком, визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 за заявою від 21.06.2019 та зобов`язано поновити з 21.06.2019 ОСОБА_1 виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі – Закон №1058-IV). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У цій постанові суд дійшов висновку, що з дня набрання чинності рішенням Конституційного суду України №25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону №1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу (07.10.2009) територіальні органи ПФУ мають відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.  Рішення Львівського окружного адміністративного суду набрало законної сили 04.05.2020.
18.05.2020 представником позивачки надіслано до ГУ ПФУ заяву про добровільне виконання рішення суду від 17.12.2019.
Листом від 05.06.2020 ГУ ПФУ повідомило позивачку про відсутність підстав для здійснення перерахування коштів на поточний рахунок № НОМЕР_3 , відкритого у Жовтневому відділенні Запорізького регіонального управління АТ КБ «Приватбанк», зазначений у заяві ОСОБА_1 від 11.04.2019.
29.06.2020 позивачка звернулась до виконавчої служби щодо виконання виконавчого листа по справі №1.380.2019.005301.
08.07.2020 відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62506621.
10.07.2020 відповідач повторно відмовив у виплаті пенсії на визначений нею банківський рахунок.
08.07.2021 представник позивачки звернувся до ГУ ПФУ з особистою нотаріально завіреною та апостильованою заявою ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії на поточний банківський рахунок (№ НОМЕР_3 ) № НОМЕР_1 з реквізитами IBAN відкритий у АТ КБ «Приватбанк» разом з довіреністю.
Листом №1300-5501-8/67227 від 28.07.2021 ГУ ПФУ повідомило, що заява про поновлення виплати пенсії на поточний банківський рахунок ОСОБА_1 не відповідає вимогам п.10 Порядку, а саме відсутні підпис та печатка уповноваженого працівника банку. Для виплати пенсії через банк ОСОБА_1 потрібно звернутися до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) з заявою та паспортом або іншим документом, що посвідчує  особу, місце проживання (реєстрації) або до установи уповноваженого банку.
Вважаючи рішення та бездіяльність пенсійного органу протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем була дотримана вимога щодо особистої подачі заяви про виплату пенсії на банківський рахунок. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України громадянам ґарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.
Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 по справі №804/3217/18 сформулював такий висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах: «<…> право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні».
Судом встановлено, що позивачка до виїзду за кордон перебувала на обліку у відповідача та отримувала пенсію за віком, громадянство не втрачала.
Тому, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивачка має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом №1058-ІV.
Згідно дефініції, наведеної у статті 1 Закону №1058-ІV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.47 Закону №1058-ІV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п.4 Порядку №1596, виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (далі - установи уповноважених банків).
Відповідно до п.8, п.9 Порядку №1596, поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті.
Між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін.
Згідно п.10 Порядку №1596, заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) або заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка (додаток 4) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України. Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку. Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку.
За змістом п.12, п.13 Порядку №1596, органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення на підставі заяв, передбачених пунктом 10 цього Порядку, складають:
- списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - списки) згідно з додатком 2 у двох примірниках;
- опис списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - опис) згідно з додатком 3 у трьох примірниках.
Списки у двох примірниках за один день до початку кожного виплатного періоду, за який виплачується пенсія та грошова допомога, подаються органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення відповідним установам уповноважених банків разом з двома примірниками описів.
Списки подаються одночасно на паперових і магнітних (електронних) носіях, крім випадків, зазначених в абзаці третьому цього пункту.
Таким чином, підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги (бланк якої є Додатком №1 до Порядку №1596), яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п.10 Порядку №1596 двома шляхами, а саме:
- особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду;
- від установи уповноваженого банку.
Аналогічні положення закріплені у п.1.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яким передбачено, що заява про виплату пенсії шляхом зарахування на поточний рахунок пенсіонера в банку подається заявником згідно з Порядком №1596.
Аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що органи Пенсійного фонду України уповноважені здійснювати виплату пенсії через поточні рахунки в банках у разі наявності заяви про виплату пенсії або грошової допомоги (бланк якої є Додатком №1 до Порядку №1596).
Судом встановлено, що позивачем відкрито рахунок АТ КБ «Приватбанк» ще 30.06.2017, на який виплачувалась їй пенсія до моменту виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю.
Згідно наявних у матеріалах справи документів, 08.07.2021 позивачка через свого представника звернулася до пенсійного органу із заявою про виплату пенсії на банківський рахунок в АТ КБ «Приватбанк», який є уповноваженим банком, якому надано право виплати пенсії пенсіонерам, через відкритий в ньому поточний рахунок.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем в листі №1300-5501-8/67227 від 28.07.2021 вказувалось про необхідність особисто подати заяву про здійснення перерахунку пенсії на банківський рахунок з усіма необхідними документами.
За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки місцем фактичного проживання позивачки є країна Ізраїль, п.4 Порядку №1596 до цих правовідносин не застосовується, оскільки його положення стосуються осіб, які мають фактичне місце проживання в Україні. Відсутність у позивачки фактичного місця проживання в Україні не може бути підставою для відмови виплачувати їй нараховану пенсію на відкритий нею рахунок в уповноваженому банку.
Колегія суддів зазначає, що згідно п.6 Порядку №1596 одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.
При цьому, ані Закон №1058-IV, ані Порядок №22-1, не встановлюють обов`язку пенсіонера подавати заяву, зокрема, про виплату пенсії особисто.
Наведений вище Порядок №22-1 передбачає можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його представником, який діє на підставі виданої йому нотаріально посвідченої довіреності (п.1.3, 4.1, 4.2 Порядку).
Застосовуючи вказані норми діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачкою дотриманий порядок подачі заяви про виплату пенсії на банківський рахунок, а тому відмова відповідача у виплаті пенсії на визначений нею банківський рахунок, відкритий у відділенні АТ КБ «ПриватБанк» є протиправною.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії позивачці, на вказаний нею банківський рахунок № НОМЕР_1 , який відкритий у АТ КБ «Приватбанк».
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року по справі №380/2139/22 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	С. М. Шевчук