Справа № 341/434/17 
Провадження № 22-ц/4808/837/22 
Головуючий у 1 інстанції ГАПОЛЯК Т. В. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі: 
головуючого  (суддя-доповідач) Максюти І.О., 
суддів                                             Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,
секретаря                                       Петріва Д.Б.,
з участю  апелянта (позивача) ОСОБА_1 та її представника адвоката Іваницьких Ю.В., третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 та її представника адвоката Широких Ю.В.,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дубівецької сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право приватної власності на землю, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бандури Володимира Олексійовича на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Гаполяком Т.В. 10 травня 2022 року у м.Галич Івано-Франківської області, повний текст якого складено 20 травня 2022 року,  
                                                         в с т а н о в и в :
У березні 2017 року ОСОБА_1 подала позов до Тустанської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право приватної власності на землю.
В обгрунтування позову зазначено, що являється власником житлового будинку та користувачем земельної ділянки площею 0,2861 га, що знаходяться адресою: АДРЕСА_1 . Власником будинку була її баба - ОСОБА_3 . За відомостями, які містяться у погосподарських книгах, в останньої перебувала в користуванні ділянка площею 0,40 га.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, а  ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її дідо – ОСОБА_4 .
Її мати ОСОБА_5 після смерті батьків успадкувала зазначений будинок та стала користувачем земельної ділянки.
Згідно договору дарування житлового будинку від 22 вересня 2009 року, ОСОБА_5 передала у власність їй ( ОСОБА_1 )  як дарунок житловий будинок АДРЕСА_1 .
Суміжним землекористувачем по АДРЕСА_1 являється ОСОБА_2 . 
Для встановлення точних меж ділянки в 2010 році звернулась до спеціалізованої ліцензованої землевпорядної організації. Проведеними обмірами встановлено, що площа земельної ділянки, якою вона користується, становить 0, 2861 га.
Державна інспекція сільського господарства в Івано-Франківській області за результатами розгляду її звернення та ОСОБА_5 щодо проведення перевірки правильності виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 встановила, що у рішенні сільської ради від 27.02.1993 року наявні ознаки потертості в місці написання прізвища особи, якій надається земельна ділянка, що може свідчити про наявність підробки рішення органу місцевого самоврядування. Також Галицький районний відділ УМВС України в Івано-Франківській області у відповіді від 03.10.2013 року повідомив, що в результаті проведеної перевірки встановили, що дане рішення сільської ради має ознаки підробки.
Вважає, що третьою особою - суміжним землекористувачем ОСОБА_2 самовільно захоплено частину її земельної ділянки, право власності на яку підтверджується оскаржуваним актом. У списках додатку до оскаржуваного рішення Тустанською сільської ради про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам ОСОБА_2 не зазначена. Вважає оскаржуване рішення недійсним, а оскаржуваний акт про право власності на земельну таким, що підлягає скасуванню.
Просила визнати недійсним рішення Тустанської сільської ради 17 сесії 21 скликання від 27 грудня 1993 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам»; скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 007928, виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Тустанської сільської ради 17 сесії 21 скликання від 27 грудня 1993 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» (а.с.2-9, том 1).
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23.02.2021 року залучено до участі  у розгляді справи правонаступника - Дубівецьку сільську об`єднану територіальну громаду (а.с.88, том 1).
Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2022 року, із врахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 03 серпня 2022 року, в задоволенні позову відмовлено (а.с.178-180, 188, том 2).
Не погодившись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бандура В.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту встановлення обставин, що мають значення для справи, та яке ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Зазначив, що домоволодіння, належне позивачці, знаходиться на земельній ділянці розміром 0,10 га. Висновком експерта №95 від 30.09.2019 року підтверджується, що домоволодіння, розташоване на земельній ділянці площею 0,10 га, складається з житлового будинку, сараю, стодоли, погрібу, вбиральні та криниці, про що вказано у технічному паспорті. 
Вказує, що у 2010 році спеціалізованою землевпорядною організацією для встановлення точних меж земельної ділянки, якою користується позивачка, з урахуванням фактичного захоплення ділянки сусідами з обох сторін, проведено обміри та встановлено, що  площа ділянки становить 0,2861 га. Однак, зазначена площа земельної ділянки – це загальна земельна ділянка позивачки та її матері ОСОБА_5 , оскільки за життя ОСОБА_3   ОСОБА_5 надано дозвіл на будівництво житлового будинку, згідно з яким останній виділено 0,07 га земельної ділянки із 0,40 га, що належали ОСОБА_3 , що підтверджується листом державного архіву Івано-Франківської області від 29.06.2010 року. На земельній ділянці площею 0,07 га збудовано домоволодіння по АДРЕСА_2 , яке перебуває на сьогоднішній день у власності ОСОБА_5 .
Таким чином, у ОСОБА_3 після виділення 0,07 га залишалась земельна ділянка розміром 0,33 га. Після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_5 успадкувала її майно. Отже, позивач законно користується земельною ділянкою площею 0,10 га, а ОСОБА_5 – земельною ділянкою площею 0,30 га. Позивачка бажає отримати безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,10 га, однак, оформлення правовстановлюючих документів про право власності на зазначену земельну ділянку фактично неможливо вчинити, оскільки оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування та державний акт, виданий на ім`я суміжного землекористувача ОСОБА_2 , є незаконними та мають ознаки нікчемності правочинів.
Наголошує, що у грудні 1993 року (час прийняття оскаржуваного рішення Тустанської сільської ради) ОСОБА_6 не мав повноважень для скликання 17 сесії 21 скликання Тустанської сільської ради та здійснення керваницвта апаратом ради та її виконавчим комітетом, а тому рішення від 27.12.1993 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» не підписані діючим на той момент головою Тустанської сільської ради ОСОБА_7 . Така ж ситуація і з державним актом на право приватної власності на землю серії І-ІФ №007928,що підписаний ОСОБА_8 , який склав свої повноваження голови 24.03.2001 року, але акт підписаний ним 09.07.2001 року. Однак, 09.07.2001 року головою Тустанської сільської ради був ОСОБА_9 , тому саме він мав право підпису. Отже, на думку апелянта, правовстановлюючі документи на земельну ділянку (рішення від 27.12.1993 року та державний акт серії І-ІФ №007928), складені на ім`я ОСОБА_2 , не мають юридичної сили.
Вказує, що архівним відділом Галицької РДА у листі від 28.03.2012 року зазначено, що у рішеннях від 27.12.1993 року рішення про передачу у власність земельних ділянок щодо ОСОБА_2 немає, а також остання в списках громадян с. Тустань про передачу земельних ділянок у приватну власність на постійне користування не числиться. Крім того, архівний відділ повідомив, що рішення від 27.12.1993 року видавалось на ім`я ОСОБА_10 , який є дідом ОСОБА_2 , та який на сьогоднішній день помер. Враховуючи наведене, можна прийти до висновку, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельних ділянок початково видалось на ім`я ОСОБА_10 (діда ОСОБА_2 ) та в подальшому незаконним способом особу ОСОБА_10 змінили на особу ОСОБА_2 .
Також зазначає, що межі земельної ділянки ОСОБА_2 не погоджені із сусідніми землекористувачами, які проживали у будинку АДРЕСА_1 .
Нікчемні правочини, видані на ім`я ОСОБА_2 , призвели до того, що позивач фактично не може в повній мірі доглядати свій жилий будинок та здійснювати поточний ремонт. Остання на незаконно приватизованій земельній ділянці самовільно збудувала господарські споруди, які порушують будівельні та пожежні норми щодо домоволодіння позивачки. 
З цих підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги повністю (а.с.191-197, том 2).
Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
У судове засідання не з`явився  представник відповідача -  Дубівецької сільської ради,  про день місце та час розгляду справи повідомлені шляхом направлення судової повістки електронною поштою.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.
Вислухавши пояснення апелянта (позивача) ОСОБА_1 та її представника адвоката Іваницьких Ю.В., третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 та її представника адвоката Широких Ю.В., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі  питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги  і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для  вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини  сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає  застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в  позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Судом встановлено, що рішенням Тустанської сільської ради  народних депутатів 17 сесії 21 скликання від 27 грудня 1993 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» ухвалено передати ОСОБА_2 у приватну власність безоплатно присадибну ділянку розміром 0,1377 га та ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,5 га (т. 1, а.с. 11).
В порядку виконання зазначеного рішення ОСОБА_2 виготовлено технічну документацію зі складання державного акту на право приватної власності на землю (т. 1 а.с. 217-226).
На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 09 липня 2001 року видано Державний акт на право приватної власності на землю земельну ділянку площею 0,6377 га з зазначенням в частині плану меж трьох ділянок площею 0,35 га,  0,15 га та 0,1377 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства (т. 1, а.с. 10).
Власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на спірній земельній ділянці, є ОСОБА_2 (т.1 а.с. 232).
22 вересня 2009 року між ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_1 укладено договір дарування житлового будинку, за змістом якого ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_1 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , площею 44,6 м.кв. Житловий будинок, що відчужується, знаходиться на земельній ділянці розміром 0,10 га (т. 1 а.с. 25-27).
Рішенням Тустанської сільської ради 28 сесії 5 скликання від 25 травня 2010 року «Про надання дозволу ОСОБА_1 на проведення робіт з землеустрою» ухвалено надати ОСОБА_1 дозвіл на проведення робіт з землеустрою для встановлення точних меж та розмірів земельної ділянки в АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 25).
Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 є суміжними землекористувачами, що визнається сторонами.
Згідно висновків проведеної за ухвалою суду земельно-технічної експертизи та пояснень експерта ОСОБА_11 , наданих у судовому засіданні, встановити чи є порушення (не має порушення) меж та накладення (не накладення) земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що розташовані за адресою: відповідно АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , відповідно до правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки не представляється можливим, оскільки у технічній документації ОСОБА_2 відсутні прив`язки до розташування земельної ділянки на місцевості (каталог координат), а на земельну ділянку, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , відсутня правовстановлююча документація (т. 2, а.с. 5-21).
Для встановлення точних меж ділянки в 2010 році ОСОБА_1 звернулась до спеціалізованої ліцензованої землевпорядної організації. Проведеними обмірами встановлено, що площа земельної ділянки становить 0, 2861 га (а.с.27-38, том 2).
Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2011 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_5 (мати позивачки) до Тустанської сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_12 в позові в частині вимог визнати недійсним рішення Тустанської сільської ради 17 сесії 21 скликання від 27 грудня 1993 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2 » та скасування Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 007928, виданого ОСОБА_2 , відмовлено (т.1 а.с. 58-62).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела, що  ухваленням органом місцевого самоврядування оскаржуваного рішення від 1993 року та видачею у 2001 році державного акту на право приватної власності на землю третій особі порушено її права як власника житлового будинку, користувача земельної ділянки.  Судом встановлено наявність спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Оскільки ухваленим судовим рішенням визначаються права та обов`язки ОСОБА_2 , тому останню слід визначити належним відповідачем (співвідповідачем) у справі. Однак, дискреція визначення кола відповідачів належить позивачу, враховуючи стадію розгляду справи – судовий розгляд, відсутні правові передумови ініціювання судом залучення співвідповідачів у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
З такими висновками суду першої інстанції не в повній мірі погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до Закону, має право й зобов`язаний визначати суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Отже, належним відповідачем у такому спорі є особа, яка порушує права позивача, тобто останній володілець спірної земельної ділянки, який перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження земельною ділянкою.
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦК України).
  Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 642/6181/16-ц).
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дубівецької сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 , про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право приватної власності на землю.
Позивач вважає, що суміжним землекористувачем ОСОБА_2 самовільно захоплено частину її земельної ділянки, право власності на яку підтверджується оскаржуваним державним актом на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 007928, виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Тустанської сільської ради 17 сесії 21 скликання від 27 грудня 1993 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам». Вважає оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування недійсним, а оскаржуваний акт про право власності на земельну таким, що підлягає скасуванню.
Колегія суддів звертає увагу на те, що спір про визнання незаконними та скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у приватну власність безоплатно присадибної ділянки та ділянки для ведення особистого підсобного господарства має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстровано право власності на цю земельну ділянку.
При цьому, ОСОБА_1 визначила ОСОБА_2 як третьою особою у справі.
Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляла.
З огляду на викладене належним відповідачем у справі, що переглядається, є ОСОБА_2 , яка залучена до участі в справі як третя особа. Клопотань про заміну неналежного відповідача або про залучення ОСОБА_2 до участі в справі як співвідповідача ОСОБА_1 не подавала. Як наслідок у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно було відмовити з підстав їх пред`явлення до неналежного відповідача.
Суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову, однак помилився щодо мотивів такої відмови в частині недоведеності позову. 
Отже, зміст позовних вимог і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом обставини справи підтверджують, що цей спір виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_1 не пред`явила позовних вимог до ОСОБА_2 , указавши її третьою особою, клопотання про залучення її до участі у справі як відповідача (співвідповідача) не заявила. У зв`язку з цим позовні вимоги не підлягають задоволенню з тієї підстави, що позов не пред`явлений до усіх осіб, які мають відповідати за позовом.
За таких обставин суд не міг давати оцінку доказам і робити будь-які висновки щодо недоведеності позову по суті позовних вимог. У зв`язку з цим рішення суду належить змінити, виключивши із мотивувальної частини обґрунтування щодо відмови у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.
Разом з тим, відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги, з урахуванням необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, дають підстави для висновку, що рішення суду в частині ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, в частині зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду щодо мотивів відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю позову, а в іншій частині залишити без змін.
Оскільки судове рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття, то розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України,
                                                  п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бандури Володимира Олексійович задовольнити частково.
Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дубівецької сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право приватної власності на землю змінити з мотивів, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                                                               І.О. Максюта
                                                                                                                         Л.В. Василишин
                                                                                                                         В.Д. Фединяк
Повний текст постанови складено 16 листопада 2022 року.