Справа № 344/8169/20 
Провадження № 22-ц/4808/871/22 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                               судді-доповідача         Бойчука І.В., 
                               суддів:                Девляшевського В.А., Пнівчук О.В.,
секретаря                Мельник О.В.,
з участю                представника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Івано-Франківського національного медичного університету до ОСОБА_1 про визнання поширеної інформації недостовірною та захист честі, гідності та ділової репутації за апеляційною скаргою Івано-Франківського національного медичного університету на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 травня 2022 року під головуванням судді Антоняка Т.М. у м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
У червні 2020 року Івано-Франківський національний медичний університет звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недостовірною та такою, що порушує права Івано-Франківського національного медичного університету на повагу до гідності, честі та недоторканість ділової репутації інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в соціальній мережі Фейсбук для широкого кола осіб. Позивач просив зобов`язати ОСОБА_1 спростувати поширену відносно Івано-Франківського національного медичного університету недостовірну інформацію, шляхом опублікування в соціальній мережі.
Позов обґрунтований тим, що 10 березня 2020 року ОСОБА_2 опублікувала в соціальній мережі Фейсбук інформацію наступного змісту: «Вибачте за таке! Але вже просто дістало. Кафедра мофознавства медичний університет. Ну скажіть, невже студенти це худоба якась? Якщо ви проводите нам тут лекції, то можна нормальних умов? Хоча б для того, щоб по-людськи сходити в туалет?! Чого їдучи на пари, я маю нервово думати де б мені зупинитись, щоб були нормальні умови в туалеті?! Це стид і срам!». Інформація щодо Івано-Франківського національного медичного університету була поширена відповідачкою в соціальній мережі Фейсбук для широкого кола осіб. Внаслідок чого неправдива інформація про те, що на фотографії зображений туалет медичного університету, стала відомою широкому колу осіб. Зазначена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Туалет, що зображений на фотографії, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Дані приміщення орендуються університетом (копія договору оренди майна додається) і туалет, зображений на фотографії, знаходиться в спільному користуванні орендаря - Івано-Франківського національного медичного університету і балансоутримувача майна КП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», обслуговування якого здійснюється почергово. Інформація, поширювана щодо Івано-Франківського національного медичного університету відповідачем, по-перше має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам, абітурієнтам, студентам, їх батькам та журналістам про порушення загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, такою, що порушує немайнові права та ділову репутацію Івано-Франківського національного медичного університету, по-друге не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача. Поширення інформації у соціальній мережі Фейсбук порушує немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію Університету та свідчить про принизливе ставлення відповідачки до Івано-Франківського національного медичного університету, що, в свою чергу, впливає на зниження його ділової репутації. Позивач вважає, що поширенням вказаної інформації відповідачка створила негативну соціальну оцінку діяльності Івано-Франківського національного медичного університету в очах оточуючих, порушивши ділову репутацію Івано-Франківського національного медичного університету, оскільки діяльність закладів вищої освіти є соціально важливою, передбачає безперервний процес виховання студентів, молоді та взаємодії з ними. На думку позивача, поширення недостовірної інформації щодо Івано-Франківського національного медичного університету відповідачкою завдано шкоди немайновим інтересам, порушивши гідність, честь та ділову репутацію.
Рішенням Івано-Франківського міського суду 17 травня 2022 року в задоволенні позову Івано-Франківського національного медичного університету до ОСОБА_1 про визнання поширеної інформації недостовірною та захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено.
Стягнуто з Івано-Франківського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 14 000 грн витрат на правову допомогу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню.
Необґрунтованим є висновок суду про те, що університетом не надано належних доказів, які б підтверджували авторство оскаржуваного позивачем допису ОСОБА_1 , а також не надано належних доказів, які б підтверджували, що оскаржуваний допис стосується конкретно Івано-Франківського національного медичного університету, а не будь якого іншого медичного університету України. 
Апелянт зазначає, що ОСОБА_3 не спростувала авторства оскаржуваного допису. На її сторінці у Фейсбук розміщена особиста інформація про відповідача: дата народження, місце навчання, зазначений також Івано-Франківський національний медичний університет. Оспорюваний допис, який був поширений відповідачем, мав суспільний інтерес і впливав на формування ділової репутації позивача. На підтвердження позиції позивача свідчить те, що оскаржуваний допис активно коментували студенти та працівники університету. 
Апелянт вважає, що неналежним є висновок суду про те, що університетом не надано належних та допустимих доказів стосовно порушення особистих немайнових прав, завдання шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджання повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право внаслідок поширення оспорюваної інформації. Натомість спірний допис у соціальній мережі Фейсбук порушує немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію позивача та свідчить про принизливе ставлення відповідача до Івано-Франківського національного медичного університету, що в свою чергу впливає на зниження його ділової репутації. Поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку діяльності Івано-Франківського національного медичного університету в очах оточуючих, порушивши його ділову репутацію. Позивач є закладом вищої освіти, де навчається і працює велика кількість людей, які сприймають інформацію з соціальних мереж по різному та можуть робити власні висновки про професійну та управлінську діяльність університету.
Тому, поширена в соціальній мережі інформація щодо університету стосується звинувачення у неналежному виконанні зобов`язань без жодного на те доказу, що безумовно порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача.
Суд безпідставно відхилив, доданий позивачем висновок експертного лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження писемного мовлення та прийшов до помилкового рішення, що сам по собі висновок експертизи про визнання інформацією негативного характеру ще не свідчить про недостовірність або про те, що ця інформація є такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію. 
Апелянт вважає, що лінгвістична експертиза підтверджує, що в спірному дописі міститься інформація негативного характеру щодо кафедри мовознавства, текст публікації містить у своїй структурі спонукання, які до оціночних суджень не належать, а отже підлягають спростуванню.
Таким чином, суд обмежився помилковим висновком про те, що експертне лінгвістичне (семантико-текстуальне) дослідження писемного мовлення не є належним та допустимим доказом.
Вважає, що суд прийшов до неправильного висновку про відмову в задоволенні позову.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги Івано-Франківського національного медичного університету в повному обсязі.
Представник ОСОБА_1 адвокат Чмихов Ю.А. подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що позивач залишив поза увагою позовні вимоги, які б підтверджували авторство, оскаржуваного позивачем, допису саме ОСОБА_1 ; будь-яких доказів, які б підтверджували, що оскаржуваний допис стосується конкретно Івано-Франківського національного медичного університету, а не будь-якого іншого медичного університету України; доказів на підтвердження порушення особистих немайнових прав позивача; доказів, які б підтверджували факт понесена позивачем будь-якої шкоди; доказів на підтвердження того, що зміст оскаржуваного допису, є констатацією фактів, а не оціночним судженням особи, яка даний допис опублікувала; 
В апеляційній скарзі позивач посилається тільки на ряд аргументів та доказів, які на його думку підтверджують позовні вимоги та повністю спростовують обставини встановлені судом при розгляді даної справи, 
Поданий позивачем висновок експертного дослідження вказує, що оскаржуваний допис містить інформацію негативного характеру та містить в собі оціночні судження та спонукання, однак, не має відношення до Івано-Франківського національного медичного університету.
Вважає, рішення суду обґрунтованим та ухваленим при повному, всебічному дослідженні та оцінці усіх обставин даного спору, а вимоги Івано-Франківського національного медичного університету є необґрунтованими, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.
Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги і стягнути з Івано-Франківського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу.
Представник апелянта в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце слухання справи. Подав до апеляційного суду клопотання про проведення розгляду справи без його участі. 
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності представника Івано-Франківського національного медичного університету.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , який вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є студенткою медичного факультету спеціальність «Медицина» Івано-Франківського національного медичного університету, денна форма навчання, бюджетне фінансування (а.с.107).
ІНФОРМАЦІЯ_2 в соціальній мережі Фейсбук під акантом Kateryna Maslyak опубліковано інформацію наступного змісту: «Вибачте за таке! Але вже просто дістало. Кафедра мофознавства медичний університет. Ну скажіть, невже студенти це худоба якась? Якщо ви проводите нам тут лекції, то можна нормальних умов? Хоча б для того, щоб по-людськи сходити в туалет?! Чого їдучи на пари, я маю нервово думати де б мені зупинитись, щоб були нормальні умови в туалеті?! Це стид і срам!». Інформація щодо Івано-Франківського національного медичного університету була поширена відповідачкою в соціальній мережі Фейсбук для широкого кола осіб.
Висновком експертного лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження писемного мовлення, складеного 05.11.2020 року судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса встановлено, що у тексті оспорюваної публікації міститься: інформація негативного характеру щодо кафедри мовознавства медичного університету; містить у своїй структурі оцінні судження і спонукання; висловлення адресантом прохання вибачити його за публікацію; висловлення адресантом негативного ставлення до того, що вбиральня на кафедрі мовознавства медичного університету не придатна для користування; висловлення адресантом претензій до співробітників кафедри мовознавства медичного університету зі спонуканням змінити ставлення до студентів і забезпечити їм нормальні умови в туалетній кімнаті (а.с. 124-135).
Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ч. 4 ст. 32 Конституції України).
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) судам роз`яснено, що статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
У пункті 15 Постанови роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
У пункті 19 вказаної Постанови також роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Порушенням або ж приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) слід розуміти поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів і такі дії можуть завдавати моральної чи матеріальної шкоди суб`єктам господарювання.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому і самореалізації кожної окремої особи. Суд враховує правову позицію ЄСПЛ щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «факти». Так, у п.39 рішення ЄСПЛ від 28.03.2013 у справі «Нова Газета» і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У п.75 рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.
Позивач повинен довести факт поширення саме недостовірної інформації відповідачем (а не оціночних суджень), а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
У пункті 46 рішення у справі LINGENS V. AUSTRIA (08 JULY, Серія А, № 103), зазначено, що наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. У пункті 42 рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» (заява № 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELS v. BELGIUM, стор. 236, параграф 47).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 20.05.2019 року по справі № 591/7099/16-ц, зазначено, що будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.
У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року по справі №758/14324/15-ц, вказано, що мовні обороти, які не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти стосовно особи позивача не є порушенням балансу між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію.
Позивач стверджував, що інформація, поширена ОСОБА_1 , щодо Івано-Франківського національного медичного університету має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам, абітурієнтам, студентам, їх батькам та журналістам про порушення загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, такою, що порушує немайнові права та ділову репутацію Івано-Франківського національного медичного університету, не є оціночним судженням. Поширенням вказаної інформації відповідачка створила негативну соціальну оцінку діяльності Івано-Франківського національного медичного університету в очах оточуючих.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивачем не надано належних доказів, які б спростовували інформацію, що оскаржувані висловлювання на відкритій публічній сторінці в соціальній мережі «Facebook» є оціночними судженнями та про її поширенням саме відповідачкою.
Доводи апелянта проте, що спірний допис у соціальній мережі Фейсбук порушує немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію позивача та свідчить про принизливе ставлення відповідача до Івано-Франківського національного медичного університету, що в свою чергу впливає на зниження його ділової репутації є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів стосовно порушення особистих немайнових прав, завдання шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджання йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право внаслідок поширення оспорюваної інформації. 
Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року вищевказані обставини є обов`язковою ознакою юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову в зазначеній категорії справ.
Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік), свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
У цьому випадку повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.
Таким чином, зазначена інформація не є такою, що носить стверджувальний характер, а носить характер оціночних суджень і є ні чим іншим, як суб`єктивною думкою автора спірного допису. Аналогічні обставини викладені в ухвалі ВССУ від 06.09.2017 року по справі № 161/10978/15-ц, а також схожу позицію ВССУ викладено в ухвалі від 31.05.2017 року по справі № 757/1751 1/15-ц в якій суд відхилив доводи позивача в аналогічній справі виходячи з того, що «...висловлювання відповідачів є критикою та оціночним судженням, оскільки, є лише вираженням їх особистих поглядів про процеси, пов`язаних зі схемами позивача, і ніяким чином не ствердженням про конкретні дії в цьому позивача».
Щодо доводів апелянта проте, що судом не враховано належним чином висновку експертно-лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження писемного мовлення, то судом з врахуванням цього висновку вказано, що оскаржувані висловлювання на відкритій публічній сторінці в соціальній мережі «Facebook» є оціночними судженнями, які не підтверджують авторство відповідача та які не вказують, що оскаржуваний допис стосується конкретно Івано-Франківського національного медичного університету і таким чином не встановлено порушення прав позивача, а позивачем не доведено, яку саме шкоду йому було завдано.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість ухвали суду. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд
       п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Івано-Франківського національного медичного університету залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду 17 травня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 вересня 2022 року.

Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                               В.А. Девляшевський
                                                                               О.В. Пнівчук