УХВАЛА
26 жовтня 2022 року 
м. Київ
cправа №  920/723/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснов Є. В. - головуючий, Багай Н. О., Могил С. К., 
секретар судового засідання - Астапова Ю. В., 
розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватної фірми «Ордекс» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2022 (колегія суддів: Скрипка І. М., Михальська Ю. Б., Тищенко А. І.) та рішення Господарського суду Сумської області від 08.11.2021 (суддя Резніченко О. Ю.) у справі
за позовом Приватної фірми «Ордекс» до Сумської міської ради про визнання незаконним і скасування рішення та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, 
за участю представників:
позивача - Кучменко С. В. (в режимі відеоконференції),
відповідача - Заїка І. В. (в режимі відеоконференції),
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.          В липні 2021 Приватна фірма «Ордекс» (далі - ПФ «Ордекс») звернулася до Господарського суду Сумської області з позовом до Сумської міської ради про: визнання незаконним та скасування рішення Сумської міської ради від 27.05.2020 №   6961-МР «Про заперечення у поновленні договору оренди земельної ділянки, укладеного з Приватною фірмою «Ордекс» за адресою: м. Суми, вул. Петропавлівська,83»; визнання укладеною між сторонами додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 09.07.2015 (державна реєстрація 16.07.2015 за № 10435825), у редакції, яка запропонована позивачем.
2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що маючи намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк на тих самих умовах, позивач направив на адресу відповідача заяву, виклавши в її тексті істотні умови щодо строку поновлення та розміру орендної плати. Заява була отримана відповідачем, який у місячний термін не розглянув лист та не надав відповідь на пропозицію позивача. 27.05.2020 відповідачем прийнято рішення, яким відмовлено у поновленні договору оренди. Позивач вважає, що рішення прийнято відповідачем без урахування положень статті 33 Закону України «Про оренду землі».
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3.          Рішенням Господарського суду Сумської області від 08.11.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2022, у задоволенні позову відмовлено.
4.          Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з встановлення відсутності двох юридичних фактів, необхідних для поновлення договору оренди відповідно до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції на момент укладання договору): ненаправлення позивачем проекту додаткової угоди та наявність заперечень відповідача щодо поновлення договору оренди, як наслідок відсутністю підстав для визнання недійсним рішення відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.
Короткий зміст касаційної скарги
5.          ПФ «Ордекс» у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
6.          Скарга з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема, статті 33 Закону України «Про оренду землі», а також ухваленням судових рішень без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду, щодо застосування зазначеної норми.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
7.          Сумська міська рада у відзиві просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та постанову попередніх судових інстанцій - без змін, наголошуючи на їх законності й обґрунтованості.
Позиція Верховного Суду
8.          Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
9.          При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).
10.          Разом з тим на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критерієм відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).
11.          Суди попередніх інстанцій, приймаючи судові рішення, виходили з того, що для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у відповідній редакції), необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує його обов`язки за цим договором; він повідомив орендодавця в установлені законом строки про намір поновити договірні відносини на новий строк; до листа-повідомлення додав проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні цього договору.
12.          Тобто обов`язковим для реалізації права позивача на поновлення договору оренди на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» є повідомлення відповідача не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору про намір його поновити. Однак приписи частини третьої статті 33 названого Закону покладають на позивача ще обов`язок підготувати проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі та додати його до листа-повідомлення. Суди попередніх інстанцій встановили, що позивач надіслав відповідачу повідомлення про поновлення договору оренди, проте до заяви листа-повідомлення від 30.03.2020 ним не було додано проекту додаткової угоди. 
13.          Отже, позивачем не дотримано алгоритму дій, необхідних для поновлення договору оренди на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».
14.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішення Сумської міської ради від 27.05.2020 № 6961-МР «Про заперечення у поновленні договору оренди земельної ділянки, укладеного з Приватною фірмою «Ордекс», за адресою: м.   Суми, вул.Петропавлівська,83», прийнято, зокрема, відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, статей 31 та 33 Закону України «Про оренду землі», абзацу другого частини третьої статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації та  керуючись пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Вказаним рішенням вирішено не поновлювати договір оренди спірної земельної ділянки у зв`язку з наявністю заперечень та ненаданням орендарем проекту додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.
15.          Суди встановили, що позивачем належними та допустимим доказами не доведено невідповідності оскаржуваного рішення відповідача вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав акт.
16.          З урахуванням викладеного, суди дійшли висновку про відсутність підстав для    поновлення договору та визнання укладеною додаткової угоди на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» у зв`язку з ненаправленням позивачем разом з листом-повідомленням про поновлення договору оренди - відповідного проекту додаткової угоди, та відсутністю згоди відповідача, що викладена у рішенні 27.05.2020 № 6961-МР.
17.          Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22.09.2020 у справі №   159/5756/18 та у справі № 313/350/16-ц, на які міститься посилання у касаційній скарзі, за позовами про визнання поновленими договорів оренди земельної ділянки визначила алгоритм дій для орендаря та орендодавця, які відповідно до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" мають намір поновити договір оренди землі. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.09.2018 у справі № 920/739/17, щодо порядку поновлення договору оренди землі. Визначила, що для виникнення підстави для поновлення договору, передбаченої частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", орендар зобов`язаний повідомити орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з надсиланням проекту додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі»). І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Водночас за висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 159/5756/18, факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення має самостійне правове значення для вирішення питання про можливість поновлення договору оренди землі на підставі частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі", якщо орендар дотримався процедури, встановленої, зокрема, частиною третьою статті 33 Закону України "Про оренду землі", а саме надав до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі проект додаткової угоди. Позивачкою у цій справі не дотримано процедури, встановленої зокрема частиною третьою статті 33 цього Закону, яка дає орендареві підстави розраховувати на можливість такого поновлення в силу закону.
У справі № 313/350/16-ц судами встановлено, що орендар не надсилав орендодавцеві у строки, встановлені частиною другою статті 33 зазначеного Закону, повідомлення про свій намір поновити договір оренди землі разом з проектом додаткової угоди, що унеможливило розгляд цього питання з прийняттям орендодавцем відповідного рішення на підставі частини п`ятої цієї статті, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, який підтримала Велика Палата Верховного Суду, про недотримання позивачкою процедури поновлення договору на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та відсутність підстав для задоволення позову.
18.          У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №   903/1030/19, на яку заявник також посилається як на підставу касаційного оскарження, сформовано такий правовий висновок: "Порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі (за наявності таких заперечень) у відповідь на вчасно відправлений орендарем лист-повідомлення про поновлення цього договору з проектом відповідної додаткової угоди дає орендареві, який добросовісно продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, підстави розраховувати на поновлення такого договору в силу частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у відповідній редакції). Інакше кажучи, у такому разі відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше".
19.          Висновки судів попередніх інстанцій у справі, яка розглядається, не протирічать висновкам Великої Палати Верховного Суду у наведених вище справах.
20.          У справі № 908/2314/18, на постанову Верховного Суду від 16.09.2019 міститься посилання у касаційній скарзі, суди установили, що фермерське господарство завчасно звернулося до Головного управління Держгеокадастру з листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі, в якому просило укласти договір на новий строк, водночас орендар наголосив, що у разі необхідності надає згоду на приведення умов договору у відповідність до вимог чинного законодавства. До листа орендар додав, зокрема, додаткову угоду про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки. 
За результатами розгляду заяви позивача ГУ Держгеокадастру направило йому лист-повідомлення, в якому поінформувало про незгоду із запропонованими умовами, викладеними у листі-повідомленні і проекті додаткової угоди, зокрема, відповідач зазначив, що в проекті додаткової угоди запропоновано орендну плату на рівні 8 % від нормативної грошової оцінки, натомість у листі Держгеокадастру України від 05.07.2017 № 22-28-0.13-10489/2-17 рекомендовано поновлювати договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, набутих в оренду на безконкурентних засадах із встановленням максимальної відсоткової ставки орендної плати, визначеної у Податковому кодексі України, тобто 12 %. Не погодився відповідач і на зміни до договору, викладені у пункті 2.8 проекту додаткової угоди (щодо зміни умов договору і припинення його дії). 
Фермерське господарство погодилося з усіма запереченнями відповідача та надало доопрацьовану додаткову угоду  про поновлення терміну дії договору оренди, в якій, зокрема, зазначило максимальну відсоткову ставку орендної плати, визначеної у Податковому кодексі України - 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а також виключило пункт 2.8 із проекту додаткової угоди.
Однак орендодавець повідомив позивачеві про відмову у продовженні терміну дії договору (поновленні договору) у зв`язку із недосягненням домовленості щодо істотних умов з підстав, викладених у попередньому листі-повідомленні. 
Задовольняючи позов в частині визнання незаконною відмови ГУ Держгеокадастру у поновленні договору оренди, господарські суди установили, що така відмова у наведеному випадку порушує права позивача; цей лист за змістом має відсилочний характер, у ньому не зазначено жодного порушення орендарем положень чинного законодавства або умов договору, тобто конкретних підстав для відмови у поновленні договору оренди земельної ділянки, як це передбачено положеннями наведеної норми, відповідач обмежився лише посиланням на раніше надісланий лист, тому таку відмову відповідача суди, з якими погодився Верховний Суд, визнали протиправною. 
Водночас, Верховний Суд наголосив, що саме лише визнання відмови протиправною не може бути підставою для поновлення договору оренди землі за частинами першою - п`ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки для поновлення договору оренди за цими частинами необхідне погодження обох сторін щодо істотних умов договору. 
21.          Скаржник у касаційній скарзі, наголошуючи на незаконності рішення ради, послався на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 16.07.2019 у справі  №  915/1042/18.
У справі № 915/1042/18 Верховний Суд підтримав висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову щодо поновлення договору оренди з тих підстав, що позивач в передбачений договором строк звернувся до відповідача із заявою про поновлення договору оренди земельної ділянки, до якої додав проект додаткової угоди.
Але відповідач у порушення приписів частини п`ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі" залишив звернення позивача без відповіді, додаткову угоду не підписав без зазначення жодних заперечень щодо її змісту, не прийняв у встановлені Законом строки рішення про продовження договору, допустивши таким чином безпідставне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі. 
22.          Таким чином, правовідносини, що склалися між сторонами у справі, яка розглядається, відрізняються від правовідносин у вказаних вище справах. При цьому справи відрізняються підставами позовів, а також фактично-доказовою базою (обставинами справи та зібраними у них доказами).
23.          У касаційній скарзі також міститься посилання на постанови Верховного Суду від 18.03.2019 у справах № 908/1163/17 та № 908/1166/17, при написанні номерів яких скаржник допустив описки, про що зазначив у судовому засіданні.
Колегія суддів зазначає, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18.03.2019 у справі №   908/1163/17, від 18.03.2019 у справі № 908/1166/17 стосуються правовідносин, які виникли з приводу поновлення договору оренди на нових умовах, які не передбачені первинним договором оренди землі.
Так, у справах №   908/1163/17, № 908/1166/17 Верховний Суд сформулював позицію, що заявлення орендарем у порядку, передбаченому частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», вимоги про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди про поновлення договору на умовах інших ніж ті, які сторони визначили у договорі оренди, не створює для іншої сторони договору обов`язку прийняти ці умови та укласти відповідну додаткову угоду або запропонувати у відповідь інші умови, а отже і унеможливлює задоволення такої вимоги у судовому порядку.
24.          Тобто правовідносини, що склалися між сторонами у справі, яка розглядається, відрізняються від правовідносин у вказаних вище справах.
25.          Отже, правовідносини у справах на які посилається скаржник, не є подібними правовідносинам у справі, що розглядається і наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.
26.          Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
27.          У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження, судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягає.
Керуючись статтями 234, 235, 240, 296 Господарського процесуального кодексу України,  Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Приватної фірми «Ордекс» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2022 та рішення Господарського суду Сумської області від 08.11.2021 у справі №   920/723/21 закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Є.В. Краснов

Суддя                                                                                                    Н. О. Багай

Суддя                                                                                                    С. К. Могил