Справа № 2-3810/09 	Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М. 	
Провадження № 22-ц/802/716/22  Категорія: 84 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 вересня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Здрилюк О. І., Матвійчук Л. В., 
з участю:
секретаря судового засідання - Савчук О. В.,
представника ВДВС – Бєлової В. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за поданням головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Білової Вікторїі Анатоліївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 за апеляційною скаргою Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на ухвалу Луцького міькрайонного суду Волинської області від 14 червня 2022 року,
                                       В С Т А Н О В И В:
У червні 2022 року головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Білова В. А. звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа , яке обґрунтовувала тим, що на виконанні у ДВС перебуває зведене виконавче провадження №48663216 з виконання виконавчого листа, виданого 17.08.2009 року за заочним рішенням Луцького міськрайонного суду у справі №2-3810/09 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь філії Волинське обласне управління Ощадбанку ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості в розмірі 15 935,17 грн.
Державний виконавець зазначає, що рішення суду боржником не виконане, будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення, він не вчиняє, що суперечить вимогам частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» та свідчить, на думку приватного виконавця, про ухилення боржника від виконання судового рішення.
Посилаючись на зазначені обставини, державний виконавець просила її подання задовольнити.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2022 року у задоволенні подання відмовлено.
Не погоджуючись із даною ухвалою суду, Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з"ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення подання.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків як про недоведеність ухилення боржника від виконання рішення суду, так і щодо відсутності підстав для його обмеження у праві виїзду за межі України.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
В судовому засіданні державний виконавець Бєлова В. А. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.
Згідно зі статтею 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері. 
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Примусове виконання рішень судів в Україні, як зазначено у частині 1 статті 5 Закону, покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до положень п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Положеннями п. 2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду, має обов`язково містити, зокрема, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.
Згідно із положеннями ч.ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.
Право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.
Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна неявка за викликом державного виконавця; письмове неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.
Отже, діюче законодавство України передбачає можливість тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України у разі ухилення від виконання судового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що на час звернення із поданням на виконанні у ДВС перебуває виконавче провадження №48663216, боржником у якому є  ОСОБА_1 . 
Даних про належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження матеріали подання не містять. 
Державний виконавець стверджує, що копію постанови про повторне відкриття виконавчого провадження від 08.09.2015 року, а також виклики до виконавчої служби надсилались боржнику ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, як вбачається з матеріалів подання, рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_1 солідарно з іншими боржниками від 25.06.2009 р. ухвалювалося судом в заочному порядку.
А, як видно з адресної довідки УДМС України у Волинській області від 04.02.2016 р., ОСОБА_1 знятий з реєстрації за вказаною адресою ще з 16 квітня 2008 року.
Отже, і станом на час розгляду справи судом про стягнення боргу, і на час проведення виконавчих дій, боржник ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 вже не проживав, а тому й повідомлень не отримував.
Державним виконавцем здійснювалися запити до банківських установ, Державної фіскальної служби України, Регіонального сервісного центру в Миколаївській області при УМВС України про наявність у боржника нерухомого майна, поточних рахунків, заробітної плати. 
З відповіді Державної прикордонної служби України вбачається, що боржник перетинав державний кордон, разом з тим, до матеріалів подання долучено відомості з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України станом на 02.04.2021, з якого вбачається, що ОСОБА_1 останній раз перетнув кордон України на виїзд 14.09.2016 року, в той час, коли з поданням до суду виконавець звертається у червні 2022 року.
В суді апеляційної інстанції головний державний виконавець Білова В.А. також пояснила, що на даний час вона звернулася із поданням про розшук боржника.
Крім указаного, інших доказів, державним виконавцем суду не надавалося.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про відсутність підстав для задоволення подання головного державного виконавця є правильним.
Представлені суду державним виконавцем докази свідчать, що вони не є достатніми для встановлення факту ухилення боржника від виконання рішення суду.
Оскільки ухвала постановлена судом з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, на підставі повно та всебічно встановлених обставин та досліджених доказів, колегія суддів в силу вимог ст. 374 ЦПК України не вбачає підстав для її скасування.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2022 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді