Справа № 347/2306/20 
Провадження № 22-ц/4808/858/22 
Головуючий у 1 інстанції ДРАЧ Д. С. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Бойчука І.В., Девляшевського В.А.,
за участю секретаря        Шандалович В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду, ухвалене суддею Драч Д.С. 1 червня 2022 року,
в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 03.11.2015 року близько 12:30 год. в селі Старий Косів Косівського району ОСОБА_2 знаходилась на території присадибної ділянки ОСОБА_3 . На ґрунті неприязних стосунків розпочалася сварка, під час якої ОСОБА_2 , нанесла позивачу удар металевою частиною лопати в ділянку лівої руки. ОСОБА_1 слідством визнано потерпілою у кримінальному провадженні, до початку судового розгляду якого вона заявила цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Ухвалою Косівського районного суду від 02.12.2020 року обвинувачену ( ОСОБА_2 ) на підставі ст. 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження за цим фактом закрито; цивільний позов про відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду.
В зв`язку із закриттям справи у кримінальному провадженні та залишенні позову без розгляду, ОСОБА_1 скористалась правом на захист своїх прав в порядку цивільного судочинства. Вказувала, що ОСОБА_2 спричинила шкоду її здоров`ю, яка виразилася у спричиненні тілесних ушкоджень середньої тяжкості, і також завдала моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок злочинних дій відповідача та отриманих тілесних ушкоджень позивач перенесла тяжкі фізичні та морально-психологічні страждання, біль та переживання, які тривають і на даний час. Так, ОСОБА_1 на тривалий час втратила працездатність, до цього часу не може нічого робити ушкодженою рукою вдома по господарству. Внаслідок перенесеного нервового стресу втратила спокій та звичний ритм життя. Зазначила, що вчиненими злочинними діями відповідача принижено її честь і гідність. Зважаючи на характер та обсяг завданих моральних та фізичних страждань, втрат немайнового характеру, вважає, що наявні усі підстави для стягнення в її користь з відповідача моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн.
Рішенням Косівського районного суду від 1 червня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 гривень завданої моральної (немайнової) шкоди вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та 3000 гривень судових витрат за надання професійної правничої допомоги.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного дослідження обставин справи.
Зазначає, що матеріали кримінального провадження не можуть підміняти докази, які повинні долучатися до цивільного позову у кримінальному провадженні на підтвердження його обставин.
Вважає безпідставним зазначене судом, що моральна шкода, завдана позивачу, спричинена саме діями відповідача ОСОБА_2 , адже її діями було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості ОСОБА_1 , що підтверджується ухвалою Косівського районного суду від 02.12.2020 року та копіями висновку експерта №183 від 11.11.2015 року (а.с. 68), висновку експерта №201/183 від 27.11.2015 року (а.с. 69), протоколу огляду місця події від 16.11.2015 року (а.с. 70-71), протоколу слідчого експерименту від 09.12.2015 року за участю ОСОБА_4 (а.с. 72-75), протоколу слідчого експерименту від 23.11.2015 року (а.с. 76-78).
На її думку такі докази є неналежними та не доказують її вину.
Вказує, що висновок експертів з питань в галузі судово-медичної експертизи Центру судово-медичних послуг «МіБіЛекс», який знаходиться у матеріалах кримінальної і цивільної справи підтверджує неповноту судово-медичної експертизи, проведеної на досудовому слідстві і вказує на те, що тілесні ушкодження, які зафіксовані в медичній документації ОСОБА_1 , є характерними для таких, що виникають внаслідок контакту з тупим предметом з плоскою необмеженою поверхнею (бетонним парканом) та не є наслідком дії вістря лопати.
Вказує, що з листопада 2015 року, позивач намагалася звинуватити її у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, але доказів її вини за п`ять років досудового та судового слідства так і не отримано. Крім того, стверджує, що досудове слідство по даній кримінальній справі проведено неповно, і в результаті так і не виявлено фактичної причини отримання травми позивачкою. Зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги її клопотання про виклик в судове засідання основного свідка ОСОБА_4 , яка давала суперечливі покази на досудовому слідстві.
Вважає, що беручи до уваги такі докази, її не можна вважати винною у скоєнні кримінального правопорушення.
Стверджує, що суд порушив норми процесуального права, коли відмовив надати їй час на підготовку виступу у судових дебатах.
Крім того просить взяти до уваги, що в результаті недоведеного належним чином звинувачення в скоєнні злочину кримінального правопорушення в неї значно погіршився стан фізичного та психологічного здоров`я, під час розгляду даної справи про відшкодування моральної шкоди вона перенесла інсульт.
Із зазначених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної скарги не надходив.
В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 вимоги апеляційної скарги підтримали.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02.12.2020 року, яка набрала законної сили 10.12.2020 року, про обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КК України, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав, а кримінальне провадження закрито (а.с. 8-9).
Також вказаною ухвалою цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду, роз`яснено, що потерпіла має право звернутися до суду з аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.
Встановлено також, що моральна шкода, завдана позивачу, спричинена саме діями відповідача ОСОБА_2 , адже саме її діями ОСОБА_1 було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що підтверджується ухвалою Косівського районного суду від 02.12.2020 року та копіями висновку експерта №183 від 11.11.2015 року (а.с. 68), висновку експерта №201/183 від 27.11.2015 року (а.с. 69), протоколу огляду місця події від 16.11.2015 року (а.с. 70-71), протоколу слідчого експерименту від 09.12.2015 року за участю ОСОБА_4 (а.с. 72-75), протоколу слідчого експерименту від 23.11.2015 року (а.с. 76-78).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції взяв до уваги понесені позивачем моральні та фізичні страждання від даного кримінального правопорушення, врахував ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень та їх наслідки. Зокрема, те, що позивач на тривалий час втратила працездатність, до цього часу не може нічого робити ушкодженою рукою вдома по господарству, внаслідок перенесеного нервового стресу втратила спокій та звичний ритм життя. Вказані обставини свідчать про заподіяння потерпілій з вини обвинуваченої моральної шкоди, яка знайшла своє вираження також у фізичному болю внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. А зважаючи на принципи розумності, справедливості, глибини фізичних та душевних страждань понесених позивачем після злочину, а також з врахуванням обставин щодо неможливості ні повернення, ні відновлення втраченого здоров`я, та з врахуванням реальної можливості відшкодувати завдану шкоду, суд вважав за доцільне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 гривень моральної шкоди з урахуванням положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Так, ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02.12.2020 року про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав (а.с. 8-9) встановлено, що кримінальне правопорушення було вчинено за наступних обставин.
03.11.2015 року близько 12:30 год. ОСОБА_2 проводила роботи на присадибній ділянці своєї дочки ОСОБА_3 , що розташована в селі Старий Косів Косівського району між її господарством та господарством ОСОБА_1 . Після зробленого ОСОБА_1 зауваження, ОСОБА_2 вчинила з нею словесну суперечку, в ході якої на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи характер вчинюваних нею дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, тримаючи в руках лопату, умисно нанесла один удар металевою частиною лопати в ділянку лівої руки ОСОБА_6 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому V п`ясної кістки лівої китиці із синцем та садном в ділянці лівої китиці, який відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 27.11.2015 року відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як таких, що спричинили тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент їх спричинення.
Отже, судом у вказаній ухвалі встановлено факт вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, яке полягало у нанесенні ОСОБА_1 тілесних ушкоджень у вигляді закритого уламкового перелому V п`ясної кістки лівої китиці із синцем та садном в ділянці лівої китиці, який відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 27.11.2015 року, відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як таких, що спричинили тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент їх спричинення.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції встановив вину ОСОБА_2 у спричиненні тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості ОСОБА_1 , на підставі неналежних доказів, то такі суд відхиляє, оскільки вищевказаною ухвалою Косівського районного суду від 02.12.2020 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав, встановлено факт та обставини вчинення кримінального правопорушення. А відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вказана ухвала є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої вона ухвалена, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 17.02.2022 у справі №752/23954/18, норма ст. 49 КК України у своєму змісті закріплює те, що від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності особа може бути звільнена, якщо саме з дня вчинення нею кримінального правопорушення минули певні строки. Тобто, обов`язковою умовою звільнення особи саме від кримінальної відповідальності, а не від покарання, на підставі ст. 49 КК України, є визнання факту, що така особа вчинила кримінальне правопорушення.
Посилання апелянта на те, що місцевим судом не було взято до уваги її клопотання про виклик в судове засідання свідка ОСОБА_4 , яка давала суперечливі покази на досудовому слідстві, апеляційний суд не бере до уваги з огляду на наступне. У матеріалах справи міститься копія протоколу проведення слідчого експерименту від 09.12.2015 року (а.с. 72-75) за участю вказаного свідка, якого попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Метою слідчого експерименту була перевірка і уточнення відомостей щодо спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. Слідчим експериментом встановлено, що в ході допиту ОСОБА_4 вказала, що 03.11.2015 року близько 12.30 год. знаходилась неподалік господарства ОСОБА_1 та бачила як ОСОБА_2 нанесла удар лопатою в ділянку руки останньої. В ході даного експерименту ОСОБА_4 погодилась, зокрема, показати місце, в якому перебувала, коли почула словесну суперечку та місце, де знаходилась, коли побачила, як ОСОБА_2 нанесла лопатою удар по руці ОСОБА_1 .
Щодо тверджень апелянта про те, що висновок експертів з питань в галузі судово-медичної експертизи Центру судово-медичних послуг «МіБіЛекс» (а.с. 36-48), який знаходиться у матеріалах кримінальної і цивільної справи, підтверджує неповноту судово-медичної експертизи, проведеної на досудовому слідстві і вказує, що тілесні ушкодження, які зафіксовані в медичній документації ОСОБА_1 , є характерними для таких, що виникають внаслідок контакту з тупим предметом з плоскою необмеженою поверхнею (бетонним парканом) та не є наслідком дії вістря лопати, то колегія суддів такі відхиляє, оскільки зазначений висновок проводився на підставі звернення адвоката Фармуги В.М., який представляв інтереси ОСОБА_2 , а доказів того, що була проведена повторна судова-медична експертиза матеріли справи не містять. Таким чином суд першої інстанції правильно взяв до уваги висновки судово-медичних експертиз №183 та №201/183 (а.с. 68-69), проведені на підставі постанов слідчого.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про порушення місцевим судом норм процесуального права при відмові відповідачу надати час на підготовку виступу у судових дебатах правильності висновків суду також не спростовують, оскільки порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Що стосується розміру понесених позивачем моральних страждань від даного кримінального правопорушення, то суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень та їх наслідки, що полягали у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, а тому з урахуванням принципів розумності, справедливості, глибини фізичних та душевних страждань понесених позивачем після злочину, правильно визначив такий в сумі 10000,00 грн.
Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, апеляційний суд погоджується із рішенням місцевого суду.
Доводи апеляційної правильності висновків суду не спростовують та не дають підстав зміни чи скасування судового рішення по справі.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Косівського районного суду від 1 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                       В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 30 вересня 2022 року.