ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 жовтня 2022 року 	м.Суми	

Справа №582/178/22 
Номер провадження 22-ц/816/1033/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Рунова В. Ю. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КОМБІ»,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Сумського апеляційного суду апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Мачули Антоніни Анатоліївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КОМБІ»
на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 25 серпня 2022 року, ухвалене у складі судді Жмурченка В.Д., в селищі міського типу Недригайлів, 

                                                 В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2022 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Мачулу А.А., звернулася до суду з позовом до ТОВ «ФК «КОМБІ» про визнання недійсними пунктів договору про надання кредиту.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 04 січня 2022 року вона уклала договір про надання кредиту № 3469508080-112770 з ТОВ «Фінансова компанія «КОМБІ», згідно з яким отримала кредит у розмірі 2000,00 грн строком на 14 днів та зобов`язалася повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом та інші платежі, нараховані відповідно до умов цього договору. Згідно з умовами договору, за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству індивідуальну процентну ставку у розмірі 1,84075. При цьому, базова процентна ставка становить 1,99 %. Клієнт зобов`язується повністю повернути кредит та сплатити нараховані відсотки до 17.01.2022 шляхом перерахування відповідної суми на банківський рахунок товариства. З наступного дня після закінчення узгодженого періоду позичальник зобов`язується щоденно сплачувати товариству проценти з розрахунку 1456,35 грн орієнтовних процентів річних, що становить 3,99 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
Посилаючись на те, що пункти п. 1.4, п. 1.5, п. 1.6, п. 1.7, п. 1.7.1, п. 1.7.2, п. 1.8, п. 1.10, п. 2.1.9, п. 2.1.10 кредитного договору підлягають визнанню недійсними, оскільки встановлена в договорі процентна ставка перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеною, не відповідає вимогам п. 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, що як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором, просила визнати вказані пункти договору недійсними.
Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 25 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано пункт 1.10. Договору про надання кредиту № 3469508080-112770 від 04.01.2022, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «КОМБІ», недійсним.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Мачула А.А., посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що умови Договору про нарахування штрафу та відсотків у визначеному в ньому розмірі є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності, породжує істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків споживача, внаслідок чого на позивача буде фактично автоматично покладено обов`язок сплати максимальних їх розмірів. Такий розмір відсотків та штрафу при застосуванні цих умов призводить до встановлення непропорційно великої суми компенсації, тобто понад 50 % вартості кредиту і плати за користування кредитними коштами, та є прямим порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, а умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Вважає, що суд не навів належних обґрунтувань відмови у визнанні недійсними пунктів 1.4, п. 1.5, п. 1.6, п. 1.7, п. 1.7.1, п. 1.7.2, п. 1.8, п. 2.1.9, п. 2.1.10 договору та залишив поза увагою той факт, що за змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, тому друга сторона не може запропонувати свої умови договору чи внести зміни до існуючих умов договору.
Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мачули А.А. не надійшло.
В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «КОМБІ», посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
У доводах апеляційної скарги вказує на те, що між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України. Цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В позові не було наведено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов.
Задовольняючи позовну вимогу Позивача в частині визнання пункту 1.10. Договору про надання кредиту № 3469508080-112770 від 04.01.2022, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «КОМБІ», недійсним, суд першої інстанції невірно розтлумачив норми діючого законодавства України.
Від позивача відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «КОМБІ» не надійшло.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Мачули А.А., представника ТОВ «ФК «КОМБІ» – адвоката Коротняна П.В., які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, заперечували проти апеляційної скарги свого опонента, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Мачули А.А. не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ТОВ «ФК  «КОМБІ» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 04 січня 2022 року між ТОВ «ФК «КОМБІ» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту шляхом ідентифікації останньої і використання нею електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, укладений договір про надання кредиту № 3469508080-112770, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «КОМБІ» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 2000,00 грн, а вона, у свою чергу, зобов`язалася повністю повернути кредит та сплатити нараховані відсотки до 17.01.2022 шляхом перерахування відповідної суми на банківський рахунок товариства. Цей період є Узгодженим у розумінні Правил і може бути продовжений (пролонгований) Сторонами відповідно до Правил та розділу 4 Договору.
Відповідач, на виконання п. п. 1.1, 1.2 Договору, перерахував грошові кошти на банківський рахунок позивача у розмірі 2000,00 грн. 
Позивач визнає факт укладення Договору про надання кредиту № 3469508080-112770 від 04.01.2022, так само як і визнає факт отримання грошових коштів. При цьому, вважає пункти п. 1.4, п. 1.5, п. 1.6, п. 1.7, п. 1.7.1, п. 1.7.2, п. 1.8, п. 1.10, п. 2.1.9, п. 2.1.10 кредитного договору несправедливими та такими, що підлягають визнанню недійсними, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Так, згідно з п. 1.4 Договору про надання кредиту №3469508080-112770 від 04.01.2022, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «КОМБІ», базова процентна ставка становить 1,99 процентів в день від суми Кредиту за кожен день користування ним, та складає 726,35 (сімсот двадцять шість) процентів річних.
Згідно з п. 1.5 Договору Індивідуальна процентна ставка становить 1,84075 процентів в день від суми Кредиту за кожен день користування ним, що є орієнтовними 671,87375 (шістсот сімдесят одна) процентів річних. Орієнтовна реальна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, складає 62432,87% річних. Загальна вартість кредиту та реальна річна процентна ставка за Кредитом розраховується Товариством у відповідності до Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 11.02.2021р. за № 16 та визначається у Додатку 1 до цього Договору. Загальна вартість кредиту складається із розміру суми кредиту, тобто суми коштів, яка надана Позичальнику згідно п.1.2 цього Договору та загальних витрат за договором, тобто витрати Позичальника, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням суми кредиту, включаючи проценти за користування, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням суми кредиту, які сплачуються Позичальником згідно умов цього Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту складається із розміру суми кредиту, тобто суми коштів, яка надана Позичальнику згідно п.1.2 цього Договору та загальних витрат за договором, тобто витрати Позичальника, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням суми кредиту, включаючи проценти за користування, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням суми кредиту, які сплачуються позичальником згідно умов цього Договору.
Згідно з п. 1.6 Договору за користування кредитом протягом узгодженого періоду, Позичальник зобов`язаний сплачувати товариству проценти, нарахування яких здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою. Позичальник зобов`язаний повернути Товариству кредит та нараховані проценти не пізніше терміну передбаченого договором. Проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.5 Договору, нараховуються за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання кредиту та до дня фактичного повернення суми кредиту позичальником, в межах узгодженого періоду.
Відповідно до п. 1.7 Договору, у випадку користування кредитом після закінчення узгодженого періоду без вчинення його продовження (Пролонгації) у порядку, передбаченому розділом 4 даного Договору, починають діяти наступні умови:
п. 1.7.1 умови щодо нарахування процентів за індивідуальною процентною ставкою за весь строк узгодженого періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою і Позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за індивідуальною процентною ставкою за весь строк користування кредитом протягом узгодженого періоду. З огляду на вищезазначене та порядку ст. 212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення узгодженого періоду, є факт продовження користування кредитом понад строк узгодженого періоду, з урахуванням всіх продовжень строку узгодженого періоду на умовах розділу 4 цього Договору;
Відповідно до п. 1.7.2 Договору, з наступного дня після закінчення узгодженого періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Товариству проценти з розрахунку 1456,35 (одна тисяча чотириста п`ятдесят шість) орієнтовних процентів річних, що становить 3,99 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого кредиту після закінчення узгодженого періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії Договору) на визначених умовах даного пункту Договору.
Зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення узгодженого періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення узгодженого періоду.
Згідно з п. 1.8 договору після закінчення узгодженого періоду проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.4 та 1.7.2 договору, нараховуються за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання кредиту та до дня фактичного повернення суми кредиту Позичальником.
Згідно з п. 1.10 Договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.7.2 Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до п. п. 2.1.9-2.1.10 Договору, Товариство відповідно до умов цього Договору та Правил має право укладати договори щодо відступлення/купівлі-продажу права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, без окремої згоди Позичальника з урахуванням вимог законодавства України, та ініціювати договірне списання грошових коштів з банківського (карткового) рахунку Позичальника, з використанням реквізитів платіжної картки, яка використовується Позичальником для здійснення операцій по цьому рахунку, зазначеної в особистому кабінеті Позичальника, до повного погашення заборгованості.
Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами укладений в електронній формі.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними пунктів 1.4, 1.5, 1.6, 1.7, 1.7.1, 1.7.2, 1.8, 2.1.9, 2.1.10 кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що зазначені пункти договору є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказані умови договору погоджено за домовленістю сторін.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суд, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Так судом правильно встановлено, що підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчила, що погодилась на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором. ОСОБА_1 , ознайомившись з умовами кредитного договору, мала реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання додаткових вимог щодо спірних умов договору не заявляла, що свідчить про свідоме визнання позивачем умов договору, в тому числі його оспорюваних умов.
На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не зверталась до відповідача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, фактично погодилась зі всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, що оскаржує.
Судом першої інстанції досліджено додаток № 1 до договору про надання кредиту № 3469508080-112770 від 04.01.2022 (Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів)), (а.с. 33-36), що дає підстави для висновку про повну обізнаність позивача з умовами договору до його підписання.
Крім того, відповідно до п. 11.1 Договору, укладаючи цей договір, позивач підтвердила, що до укладення цього Договору вона самостійно ознайомилась з розміщеною на офіційному веб-сайті Товариства https://neocredit.com.ua/ інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення про отримання Кредиту та отримала від Товариства всю необхідну інформацію про кредит і умови кредитування відповідно до норм чинного законодавства України (в т.ч. відповідно до ч. 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Закону України «Про захист прав споживачів»), що надана інформація є повною і зрозумілою і надана без нав`язування придбання фінансової послуги Товариства, що Позичальник ознайомлена з Правилами надання коштів у кредит, і з Політикою конфіденційності та Порядком обробки персональних даних, що розміщені на Сайті, а також ознайомлена до моменту укладення Договору про надання кредиту з Примірним Договором про надання кредиту.
Також, згідно пункту 11.5 Договору, невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Фінансова компанія «КОМБІ». 
Уклавши цей договір, Позичальник підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Позичальника: neocredit.com.ua.
Договір про надання кредиту укладений терміном на 90 календарних днів, за які позивач повинна сплатити проценти, що є платою за користування кредитом до 17.01.2022, а не компенсацією у розумінні ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Сторонами також визначено, що плата за користування кредитом складає 1,84075% в день від суми кредиту.
Договором про надання кредиту не встановлені штрафні санкції за невиконання зобов`язань по Договору, і штрафні санкції за договором відповідачем не нараховувались.
Таким чином, враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивач мала можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем.
Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принцип} добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відсотки, визначені у п. п. 1.4, 1.5 та 1.7 Договору, не є компенсацією в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки таку слід розглядати як правові наслідки, що настають у разі порушення зобов`язання (неустойка, збитки тощо). Перед укладенням договору сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, зокрема, й щодо розміру процентів за користування позикою, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Також, відповідач надав позивачу повну інформацію про умови надання позики відповідно до вимог чинного законодавства України. Отже, підписавши договір позики, позивач погодилась на запропонований розмір процентів за користування позикою та зобов`язалася їх сплатити.
Посилання позивача на те, що договором передбачена непропорційно велика сума компенсації, а саме понад 50% вартості тіла кредиту у разі невиконання зобов`язань є необгрунтованими, оскільки максимальний розмір штрафу не перевищує 50 відсотків від суми кредиту а дорівнює 200 грн (п. 3.10 договору), а пеня 0 % (нуль відсотків) (п. 3.3 договору). Крім того, позивач погодилась з конкретно запропонованими умовами договору, в тому числі в частині відсоткової ставки за користування кредитом, про що свідчить підписання нею договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Посилання позивача на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в даному позові є недоречним, адже умови Договору є чіткими та зрозумілими, також відповідачем не чинилося будь-яких перешкод щодо вчасного повернення наданих позивачеві коштів, що мінімізувало б суму грошової компенсації.
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Мачули А.А., не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку представника позивача свідчить про порушення відповідачем вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», обґрунтованість та доведеність позовних вимог.
За приписами статті 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ч.1 ст. 628 ІІК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.ч.1,3 ст. 509 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборот} або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
З матеріалів справи вбачається, що пунктом 1.7.2 умов договору встановлено, що з наступного дня після закінчення узгодженого періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Товариству проценти з розрахунку 1456,35 (одна тисяча чотириста п`ятдесят шість) орієнтовних процентів річних, що становить 3,99 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, а пунктом 1.10 визначено, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п. 1.7.2 договору є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Частково задовольняючи позов та визнаючи недійсним п. 1.10 Договору, суд виходив з того, що встановлення сторонами умови кредитного договору в частині нарахування відсотків у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 3,99% в день від суми кредиту після закінчення строку кредитного договору, є несправедливою у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг відповідача, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно високої суми компенсації.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції неможливо погодитись з огляду на те, що формулювання ст. 625 ЦК України орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Оскільки стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, а ст. 625 ЦК України не передбачає можливості зменшення судом її розміру, то  доводи позивача про несправедливість умови кредитного договору в частині нарахування відсотків у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, є безпідставними. 
Таким чином, задовольняючи позовну вимогу позивача в частині визнання пункту 1.10. кредитного договору недійсним, суд першої інстанції неправильно розтлумачив норми ст. 625 ЦК України.
Враховуючи вищевикладене, в позові не було наведено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов.
За встановлених обставин, у задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Мачули А.А. необхідно відмовити, а апеляційну скаргу ТОВ «ФК «КОМБІ» – задовольнити. 
Рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині.
Крім того, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України слід компенсувати ТОВ «ФК «КОМБІ» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1488,60 грн.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст.  374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 389  ЦПК України, суд

                                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мачули Антоніни Анатоліївни залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КОМБІ» задовольнити.
Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 25 серпня 2022 року скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти постанову. 
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМБІ» про визнання недійсними пунктів договору.
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КОМБІ» (код ЄДРПОУ 43369684) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1488 гривень 60 копійок.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	О. Ю. Кононенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   В. Ю. Рунов