П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
16 листопада 2022 року                                                                                         м. Київ
 
Справа №753/10433/21
Провадження № 22-ц/824/6063/2022
 
            Резолютивна частина постанови оголошена 16 листопада2022 року
            Повний текст постанови складено  18 листопада2022 року
Київський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                        судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                        секретаря: Карпенка В.Р.
 
учасники справи:     
позивач                        ОСОБА_1 ,
відповідач                  ОСОБА_2 ,
третя особа                Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія                                                             «Провідна»,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними ОСОБА_3 , поданою адвокатом Гарницьким Павлом Петровичем, та ОСОБА_2 , поданою адвокатом Шимко Андрієм Петровичем, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 
2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином,-
В С Т А Н О В И В:
 
Історія справи
 
Короткий зміст позовних вимог
 
Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року у кримінальному проваджені 753/8631/19:
- визнано винним ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки, на підставі положень статті 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки, на підставі вимог статті 76 КК України покладено на ОСОБА_2 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
- цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 
54 915,95 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 15 000,00 грн.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 травня 2021 року вирок Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року відносно ОСОБА_2 у частині вирішення цивільного позову - скасовано з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до позовної заяви з урахуванням збільшення позовних вимог, судом ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 144 023.12 грн., яка складається із витрат: на лікування в сумі 
68 862,42 грн., на послуги доглядальниці в сумі 44 400,00 грн., на придбання бандажу в сумі 1 820,00 грн., милиць в сумі 580,00 грн., ходунків в сумі 1 164,00 грн., витрат пов`язаних із пошкодженням одягу, телефону, часів та велосипеду на загальну суму 
15 194,00 грн., витрат на проведення експертизи із визначенням моральної шкоди в сумі 
4 203,00 грн., витрат на правову допомогу в сумі 307 800,00 грн., та моральну шкоду в сумі 250 380,00 грн.
В обґрунтування понесених матеріальних витрат ОСОБА_1 надав документи, які підтверджують факт понесення матеріальних витрат на лікування внаслідок отриманих в ході ДТП тілесних ушкоджень. В обґрунтування розміру моральної шкоди 
ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він зазнав моральних страждань, які виразились у перенесенні фізичної, а також психологічної травми, яка пов`язана із тривалим процесом лікування та реабілітації, неможливістю пересуватись без допомоги ходунків, отриманні першої групи інвалідності, втраті засобів до існування. 
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.
Призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору -ПрАТ «СК «Провідна» до участі в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ПрАТ «СК «Провідна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів у відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., а також витрати на правову допомогу у сумі 15 000 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 999,81 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 68 862,42 грн., суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для покладення цивільної відповідальності на ОСОБА_2 за спричинені позивачу матеріальних збитків внаслідок ДТП, оскільки цивільно-правові відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» вимог до якої ОСОБА_1 не пред?явлено, доказів звернення позивача із вимогами до страхової компанії останнім не надано, відмови у виплаті стразового відшкодування позивачем також не надано. За таких обставин, звернення потерпілого до винуватця ДТП з вимогами про стягнення завданої матеріальної шкоди є передчасним, оскільки суперечитиме меті інституту страхування.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 44 400,00 грн - витрати на послуги доглядальниці, а також пов`язаних із пошкодженням одягу, телефону, часів та велосипеду на загальну суму 15 194 грн., суд першої інстанції виходив із того, що зазначені витрати не підтверджені належними доказами, тобто документами, які б обґрунтовували зазначений розмір та підтверджували факт понесення матеріальних витрат, зокрема на придбання одягу та на оплату послуг доглядальниці.
Частково задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що  ОСОБА_1 внаслідок вчинення відповідачем злочину зазнав моральних переживань, які були викликані фактом отримання внаслідок ДТП тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до погіршення його здоров`я та завдало фізичних страждань у зв`язку із хірургічними втручанням, неможливістю пересуватись без допомоги ходунків, отриманням першої групи інвалідності. Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодування в сумі 100 000,00 грн., суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, при цьому визнав недопустимим доказом наданий на обґрунтування цього розміру позивачем висновок соціально-психологічного дослідження № 22-07-19, складений за методикою проф. ОСОБА_4 .
Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, беручи до уваги фінансовий стан відповідача, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, наявність в даній дорожній ситуації невідповідностей в діях позивача вимогам ПДР України, суд вважав, що розумним та справедливим розміром понесених позивачем витрат на правову допомогу слід вважати витрати на суму 15 000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керувався відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом в постанові 
від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18.
 
Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг
 
27 січня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гарницький П. П.через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Гарницького П. П. мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні позовних вимог стосовно відшкодування завданої матеріальної та зменшив розмір моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу. Позивачем надано документи, які підтверджують факт понесення матеріальних витрат на лікування внаслідок отриманих в ході ДТП тілесних ушкоджень. Позивачем надано експертний висновок на обґрунтування розміру моральної шкоди, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги. Заявник не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відшкодування матеріальної шкоди покладено на страхову компанію, оскільки неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов?язково припиняє деліктне зобов?язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов?язаною. Звернення до страховика з заявою про відшкодування шкоди, чи безпосередньо до особи, яка її завдала, є правом власника транспортного засобу, вибирати спосіб захисту, а не його обов?язок звернення безпосередньо до страховика. Таким чином право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був.
02 лютого 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Шимко А. П. через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року змінити шляхом зменшення сум, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , а саме: моральної шкоди до 1 000,00 грн., судових витрат до 200,00 грн.
Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Шимко А. П. мотивована тим, що обставини, які суд взяв до уваги, не доведені будь-якими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оскільки стороною позивача не надано таких доказів, як б підтверджували, що останній зазнав хірургічних втручань, змушений був пересуватись за допомогою ходунків та отримав групу інвалідності саме внаслідок тілесних ушкоджень, завданих у результаті ДТП. Заявник вказує що саме позивач своїми умисними діями викликав настання події, а відповідач лише невірно зреагував на ту небезпеку, яку свідомо створив сам потерпілий. Розмір моральної шкоди, стягнутий судовим рішенням, є значно завищеним. Щодо розміру витрат на правничу допомогу, стягнутої судовим рішенням, заявник вказує, що такий розмір є завищеним, необґрунтованим та не співмірним, не відповідає критеріям реальності, дійсності, необхідності та пропорційності.
 
Рух апеляційних скарг та матеріалів справи
 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 01 лютого 2022 року апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Гарницького П. П. передана судді-доповідачу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2022 року витребувано з Дарницького районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 753/10433/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ПрАТ «СК «Провідна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 10 травня 2022 року апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката 
Шимко А. П. передана судді-доповідачу.
            31 травня 2022 року матеріали цивільної справи № 753/10433/21 надійшли до Київського апеляційного суду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 червня 2022 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Гарницького П. П. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року задоволено та поновлено його. 
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Гарницьким П. П., на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до 
ОСОБА_2 , третя особа - ПрАТ «СК «Провідна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 червня 2022 року клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Шимка А. П. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дарницького районного суду міста Києва 
від 30 листопада 2021 року задоволено та поновлено його.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Шимко А. П., на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення цієї копії ухвали. 
Заявнику необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 1 710,00 грн.
23 червня 2022 року на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду 
від 06 червня 2022 року на адресу суду від представника ОСОБА_2 - адвоката 
Шимка А. П. надійшов лист, до якого додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1 710,00 грн.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою адвокатом Шимко А. П., на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 
2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - 
ПрАТ «СК «Провідна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
            Відзиви на апеляційні скарги не надходили.
 
Позиція Київського апеляційного суду
 
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги свого представника адвоката  Гарницького П.П. та заперечував проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 подану адвокатом Шимко А.П.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Шимко А.П. підтримали доводи своєї апеляційної скарги та заперечували проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , подану адвокатом Шимко А.П.
За правилами частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
 
Фактичні обставини справи
 
Встановлено, що 08 лютого 2018 року, приблизно об 11 год. 07 хв., ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «FordFocus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив порушення вимог пп. 10.1, 16.11 ПДР України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
Порушення вищевказаних вимог ПДР України з боку водія ОСОБА_5 виразились в тому, що він, керуючи вищевказаним транспортним засобом, під час початку руху по другорядній дорозі вулиці Вересневій в м. Києва, в напрямку вулиці Тростянецької і виїзду на нерегульоване перехрестя з вулицею Російською, не переконався, що даний маневр буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надавши перевагу в русі велосипедисту ОСОБА_1 , що рухався по головній дорозі проїзної частини вулиці Російської в напрямку вулиці Санаторної, внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на останнього.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , відповідно до висновку експерта № 042-639-2019 від 19 квітня 2019 року, отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми: садна лобної ділянки, крововиливів у речовину головного мозку у правій лобній частці, перелому правої лобної кістки, з розповсюдженням ліній перелому на лобну пазуху, перелому вилицево-орбітального комплексу, крововиливів на рівні переломів, закритої травми правої кисті: садна у ділянці правої кисті, перелому діалізу в дистальній третині 5-ї п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням уламків, множинних саден верхніх та нижніх кінцівок.
Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року, який набрав законної сили 05 травня 2021 року, у кримінальному проваджені № 753/8631/19 за вищевказаними подіями визнано винним ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.
 
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
ОСОБА_1 внаслідок ДТП отримав інвалідність першої групи з 07 серпня 
2018 року.
На момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» та був наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0062140, відповідно до якого ОСОБА_6 застрахувала автомобіль «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 (страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000,00 грн; за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн; розмір франшизи - 0,00 грн.
Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження та у зв`язку із цим потерпілим були понесені витрати на лікування в сумі 68 862,42 грн., та ці витрати належним чином підтверджені чеками. Крім того, судом встановлено, що потерпілий поніс витрати на придбання бандажу в сумі 1 820,00 грн., милиць в сумі 580,00 грн., ходунків в сумі 1 164,00 грн., що підтверджено належними доказами, а тому загальний розмір матеріальної шкоди, яка підтверджена належними доказами, складає 72 426,42 грн. 
При цьому судом встановлено, що відповідач добровільно відшкодував позивачу грошові кошти на лікування в сумі 17 510,47 грн., що також підтвердив в ході судового розгляду кримінального провадження позивач.
 
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 
Щодо стягнення завданої матеріальної шкоди
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
            Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 
2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), який зводиться до наступного. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
У зазначеному судовому рішенні Велика Палата Верховного Суду відступилавід висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 
2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.
З урахуванням наведеного, Київський апеляційний суд констатує безпідставність аргументів представника ОСОБА_1 - Гарницького П. П. про наявність у потерпілого права на відшкодування шкоди її заподіювачем, у зв?язку з тим, що на думку заявника таке право є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.
Апеляційним судом встановлено, що на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» та був наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0062140, відповідно до якого ОСОБА_6 застрахувала автомобіль «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 (страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000,00 грн; за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн; розмір франшизи - 0,00 грн.
01 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про здійснення страхового відшкодування.
06 грудня 2021 року ПрАТ «СК «Провідна» листом від 06 грудня 2021 року відмовила ОСОБА_1 у виплаті стразового відшкодування у зв?язку з пропущенням строку звернення до ПрАТ «СК «Провідна».
Таким чином, станом на час розгляду справи судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача із вимогами до страхової компанії.
Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, оскільки позов в цій частині, який пред?явений до винуватця ДТП, є передчасним, так як звернення потерпілого з вимогами в такий спосіб суперечить меті інституту страхування.
Та обставина, що ОСОБА_1 01 грудня 2021 року звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про здійснення страхового відшкодування, а остання листом від 06 грудня 2021 року відмовила у цій виплаті з підстав пропуску строку звернення до страхової, не призведе до відновлення порушеного права на відшкодування матеріальної шкоди у цій справі, так як предметом розгляду цієї справи є стягнення матеріальної шкоди саме з винуватця ДТП, питання щодо правомірності рішення страхової компанії позивачем не ставилось.
 
Щодо відшкодування моральної шкоди
 
Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України).
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (частина перша статті 1 Першого протоколу до Конвенції).
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ поняття «майно» у частині першій статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права й інтереси, що становлять активи, теж можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 5 січня 2000 року у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202, § 100).
Так, за певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному із майновим інтересом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 49-50). Проте стаття 1 Першого протоколу до Конвенції не гарантує право на набуття майна (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Копецький проти Словаччини», § 35).
Особа, яка має майновий інтерес, може розглядатись як така, що має «легітимне очікування» успішної реалізації її права вимоги (зокрема, відшкодування державою шкоди) у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві. Останнє повинно давати змогу чітко визначити конкретний майновий інтерес особи, який має бути передбаченим у відповідних нормативних приписах або підтвердженим в іншому правовому акті, зокрема, у судовому рішенні (див. для порівняння mutatis mutandis ухвалу ЄСПЛ щодо прийнятності від 2 липня 2002 року у справі «Гайдук та інші проти України» (Gayduk and Others v. Ukraine), заяви № 45526/99 та інші). Очікування не буде легітимним, коли є спір щодо правильності тлумачення та застосування національного законодавства, і доводи заявника відхиляє національний суд (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 50).
Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України). Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи  близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).
Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода, яка має бути сплачена страховиком у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Таким чином, позивач, вважаючи страхове відшкодування моральної шкоди недостатнім для відшкодування моральної шкоди, має право на відшкодування відповідачем різниці між фактичним розміром завданої моральної шкоди і страховою виплатою, належною йому до виплати від страховика.
Отже, суд приходить до висновку про наявність обов`язку відповідача відшкодувати потерпілому завдану йому моральну шкоду.
Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, яку належить стягнути на користь кожного з позивачів, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується і суд апеляційної інстанції, виходив із засад розумності та справедливості, врахував спричинені позивачу душевні страждання та тривалість докладання ними додаткових зусиль для відновлення своїх порушених прав, що завдавало психологічного напруження, розчарування та незручностей.
Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» 
(лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. 
Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла до переконання, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди. Разом з тим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував моральні страждання потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенню наслідків цього правопорушення для потерпілого а тому колегія суддів, з з урахуванням стану здоров`я та вимушених змін у житті потерпілого, вважає справедливим збільшити суму заподіяної моральної шкоди з 100000 грн. до 150000 грн що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. 
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - Шимка А. П. цього висновку не спростовують і не дають підстав для зменшення суми відшкодування моральної шкоди.
Аргументи представника  ОСОБА_1 - адвоката Гарницького П. П. про неврахування висновку соціально-психологічного дослідження № 22-07-19, складений за методикою проф. ОСОБА_4 , є безпідставними, оскільки висновок експерта не може чітко та беззаперечно встановити ступінь отриманих потерпілим моральних страждань.
Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - Шимка А. П. про неправильне стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу з тих підстав, що такий розмір є завищеним, необґрунтованим та не співмірним, не відповідає критеріям реальності, дійсності, необхідності та пропорційності, то такі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки судова колегія перевірила наведений судом першої інстанції розрахунок судових витрат і погоджується з ним, так як суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що ці витрати є співмірними з обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт, а також пропорційно до задоволених позовних вимог.
 
            Висновки за результатом розгляду апеляційних скарг
 
    Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Отже, оскаржуване судове рішення з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , збільшившии її  з 100000,00 грн. до 150 000,00 грн.
У іншій частині рішення суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану адвокатом Шимко Андрієм Петровичем - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гарницьким Павлом Петровичем, - задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року - змінити, збільшивши суму моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 100000,00 грн. до 150000,00 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                     А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                                       Л.Д. Поливач
 
                                                                                  О.І. Шкоріна