КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                                                                                             
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9964/2022      
справа № 755/2772/21
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
 14 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі:
 
            Судді - доповідача:      Андрієнко А.М.
            Суддів:                           Соколової В.В.
                                                   Поліщук Н.В.
 
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансового платежу,
 
У С Т А Н О В И В :
 
У лютому 2021 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просив суд стягнути на його користь з відповідача  авансовий платіж та штрафні санкції у розмірі 89 486,10 гривень, з яких 85 000,00 гривень сума  авансу, 3 363,86 гривень сума інфляційних витрат, 1 122,24 гривень сума 3% річних.
 Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 19 серпня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір на виконання робіт та постачання воріт та хвіртки, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов`язання виконання роботи за адресою: АДРЕСА_1 , щодо виготовлення та встановлення в`їзних систем (відкотні ворота та хвіртка) автоматизованого типу з дистанційним керуванням та окремої хвіртки з врізним електро-механічним замком та системою обмеженого доступу. Сторони погодили остаточну дату здачі робіт а саме: 20 вересня 2020 року. До підписання договору позивачем був сплачений авансовий платіж відповідачу в розмірі 85 000,00 грн.
15 жовтня 2020 року відповідачем було поставлено позивачу ворота та хвіртку, під час візуального огляду позивачем було виявлено численні дефекти  в поставленому товарі, а також інші невідповідності вимогам щодо якості та характеристики товару. Претензії щодо якості товару позивачем було невідкладно повідомлено відповідачу. Через деякий час позивачем було повернуто неякісний товар відповідачу.
 Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року позов  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансового платежу задоволено.
Стягнено з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_3   суму сплаченого авансу в розмірі 85 000,00 грн., 3 363,86 грн. суму інфляційних втрат та 1 122,24 грн суму 3% річних
Стягнено з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн
Не погодившись з заочним рішенням суду, 03.08.2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою,  в якій просить заочне рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволені позовних у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи.
На обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що зроблені судом висновки щодо не виконання договору, є неправильними, оскільки і позивач і відповідач визнали той факт, що ворота були установлені.
Також зазначає, що твердження позивача про начебто повернення неякісного товару не доведено жодним належним та допустимим доказом, а також  заперечується апелянтом.
Вважає, що у разі виявлення недоліків, позивач мав обрати варіант поведінки запропонований законом та просити безкоштовне усунення недоліків або стягнення витрат або виправити їх самостійно із подальшим відшкодуванням понесених витрат.
Крім того, суд першої інстанції розглянув справу , не повідомивши відповідача про розгляд справи, не вручивши копію позовної заяви та позбавивши можливості захистити свої інтереси.
  Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
  За положенням ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
  За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
           Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
  Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
  Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, а тому прийшов до висновку про наявність правових підстав для їх задоволення. 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 19 серпня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір на виконання робіт та постачання воріт та хвіртки, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов`язання виконання роботи за адресою: АДРЕСА_1 , щодо виготовлення та встановлення в`їзних систем (відкотні ворота та хвіртка) автоматизованого типу з дистанційним керуванням та окремої хвіртки з врізним електро-механічним замком та системою обмеженого доступу.
Предметом договору є виготовлення та встановлення в`їзних систем (відкотні ворота та хвіртка) автоматизованого типу з дистанційним керуванням та окремої хвіртки з врізним електро-механічним замком та системою обмеженого доступу, за адресою: АДРЕСА_1 ,.
Сторони погодили та зафіксували остаточну дату здачі робіт в договорі, а саме 20 вересня 2020 року п. 1.6 договору.
Загальна ціна Договору складала 141 000 грн. 00 коп.
У відповідності до умов п.2.3 зазначеного Договору позивачем було внесено часткову оплату в розмірі 85 000,00 грн., що підтверджується розпискою відповідача від 19.08.2020 року.
Згідно із вимогами п. 1.2. результатом виконаних робіт за даним договором є: акти виконаних робіт з підписами сторін.
22 січня 2021 року позивачем була направлена претензія щодо повернення грошових коштів отриманих від позивача як авансовий платіж за договором.
28 січня 2021 року у відповідності п. 4.2.1 договору позивачем було направлено відповідачу письмове повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку.
 Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої, пункту 8 та абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 727/898/19 (провадження № 61-7157св20) зазначено, що у цивільному законодавстві закріплено конструкцію розірвання договору (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання відмова від договору (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків .
Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу (частина перша статті 693 ЦК України).
У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі (частина третя стаття 538 ЦК України).
Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Як вбачається з матеріалів справи позивач виконав свою частину обов`язку за договором та передав частину коштів (аванс) за умовами договору, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка.(а.с.15).
Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Відповідно до частини першої статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Згідно положень ст. 852 ЦК України якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором.
Верховний Суд послідовно у своїй практиці зазначає, що під час розгляду спору між сторонами, який стосується виконання умов договорів підряду, до предмета дослідження, серед іншого, входить встановлення обставин щодо характеру, обсягу, якості робіт, що є предметом договору, строків їх виконання та порядок їх прийняття, аналіз доказів, поданих на підтвердження виконання та передання цих робіт, встановленню підлягає також відповідність визначеної в договорі вартості робіт фактично виконаним роботам (підпункт 8.4.1 постанови Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/3802/19, пункт 4.6 постанови Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 910/15234/18, постанова Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 910/5253/19, постанова Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 910/14846/19).
 З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору , укладеного між сторонами по справі , передано 85 000 гривень авансу, про що свідчить розписка ( а.с.15).
Позивач зазначив, що у зв`язку із неналежним виконанням договору  та доставкою відповідачем  воріт та хвіртки неналежної якості та несвоєчасно, він відмовився від подальшого виконання договору, повернув відповідачу ворота та хвіртку і тому просить стягнути з відповідача на його користь авансовий платіж у розмірі 85 000 гривень, застосувавши  також вимоги ст.. 625 ЦК України.
Відповідач заперечує повернення йому воріт та хвіртки, а тому вважає , що буде порушено принцип справедливості у разі, якщо позивач, отримавши на виконання договору ворота та хвіртку, ще отримає повернення авансового платежу.
Судом встановлено, не заперечується зазначена обставина сторонами, що 15 жовтня 2020 року відповідач поставив позивачу ворота та хвіртку.
Разом із тим, позивач не надав суду доказів того, що вказаний товар було повернуто відповідачу. Відповідач заперечує цю обставину та вказує, що ворота та хвіртка були встановлені позивачем.
 Оскільки судом встановлено, що товар на виконання умов договору поставлено  позивачу, доказів його повернення відповідачу суду не надано, то колегія суддів вважає, що підстав для стягнення з відповідача авансового платежу на користь позивача немає, так як договір, укладений сторонами, частково виконано.
Та обставина, що договір виконано частково, несвоєчасно та товар, що поставлено, був неналежної якості, не дає, на думку суду, підстав для стягнення з відповідача саме авансового платежу. Із договору, укладеного сторонами , вбачається, що вартість договору становить 141 000 гривень , вартість самих воріт та хвіртки не зазначена, не вказана також вартість робіт, що підлягають виконанню. Однак, у разі передачі позивачу воріт та хвіртки, суд вважає умови договору частково виконаними. За неналежне виконання договору позивач вправі вимагати стягнення із відповідача штрафні санкції , які передбачені договором .
            Оскільки колегія суддів відмовляє у задоволенні вимог щодо стягнення авансового платежу, то відповідно в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені та 3 % річних на підставі ст.. 625 ЦК України теж повинно бути відмовлено.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню також із процесуальних підстав, а саме у зв`язку із постановленням рішення суду без належного повідомлення відповідача про розгляд справи, що є обов`язковою підставою  скасування  рішення суду відповідно до ст.. 376 ЦПК України.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
                     Керуючись ст.  367, 374, 376 ЦПК України колегія суддів,
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2  задовольнити.
            Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року  скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансового платежу залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її  прийняття та оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

 

Суддя - доповідач:                                      

 
Судді: