ПОСТАНОВА                                                   
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2022 року
м. Київ
справа № 523/4168/20
провадження № 51- 124 км 22
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_5,
суддів                                                                        ОСОБА_6, ОСОБА_7,
за участю:                                             
секретаря судового засідання               ОСОБА_8,
прокурора                                                   ОСОБА_9,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12019160490004700, за обвинуваченням 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця й мешканця АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року ОСОБА_1  засуджено  за  ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням,з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців та покладено на нього обов`язки відповідно до вимог ст. 76 КК. Вирішено цивільний позов та питання з речовими доказами. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 матеріальну шкоду - 12 702, 03 грн та моральну шкоду - 35 000 грн.  
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 26 грудня 2019 року близько 23:00, перебуваючи у приміщенні кав`ярні біля будинку № 62/А на вул. Кримській у м. Одесі, з мотивів особистої неприязні під час конфлікту з раніше знайомим ОСОБА_2 , маючи раптово виниклий умисел на заподіяння останньому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, завдав потерпілому шість ударів ножем у різні частини тіла, чим спричинив ОСОБА_2 тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя,  а саме  колото-різане поранення лівої поперекової ділянки з ушкодженням лівої нирки, що призвело до втрати цього органу.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 05 жовтня 2021 року апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_10 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 ? без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить змінити судові рішення в частині засудження ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КК у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, перекваліфікувати його дії на ч.1 ст.123 КК і призначити за цією нормою КК покарання із застосуванням положень ст. 75 КК, звільнивши підзахисного від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком.
На обґрунтування  доводів у частині неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій положень ч. 1 ст. 121 КК захисник посилається на те, що під час заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_1 перебував у стані сильного душевного хвилювання. Вважає, що завдання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень потерпілому було викликано  жорстоким поводженням ОСОБА_2 та таким, що принижує честь і гідність співмешканки ОСОБА_1  - ОСОБА_3 , на яку потерпілий замахнувся ножем, що він сприйняв як реальну загрозу життю останньої.
Не погоджуючись із висновками апеляційного суду, захисник зазначає, що  в ухвалі не має обґрунтувань відхилення доводів апеляційної скарги сторони захисту щодо ознак фізіологічного афекту у обвинуваченого, поведінки останнього, який надавав допомогу потерпілому, викликав медичну допомогу та поліцію. 
Стверджує, що посилання апеляційного суду  на відсутність з боку потерпілого протизаконного насильства стосовно обвинуваченого не відповідають складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 123 КК, викладеного в чинній редакції КК.
Посилається на безпідставність відмови апеляційним судом в задоволенні клопотання про призначення судово - психіатричної експертизи.
З огляду на сформовану практику Європейського суду з прав людини щодо доктрини про плоди отруйного дерева, захисник вважає,  за необхідне визнати недопустимими ряд доказів у провадженні - протоколи огляду місця події, постанови прокурора про отримання зразків крові для експертизи та протоколи отримання цих зразків, висновки експертів та вилучені речові докази, які, на його думку, оформлені з порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Посилається на відсутність аргументованих відповідей в ухвалі апеляційного суду на доводи апеляційної скарги в цій частині.
Крім того, захисник зазначає у скарзі про відсутність у матеріалах кримінального провадження письмових доказів: постанов слідчого про доручення проведення експертних досліджень крові та долучення до матеріалів провадження як доказу - пробірки з кров`ю, відсутність постанов про доручення проведення всіх інших на досудовому слідстві судово-медичних експертиз.
Вказує також на відсутність  у провадженні  постанови про призначення групи слідчих, уповноважених на проведення досудового розслідування, та про доручення слідчому ОСОБА_11  здійснювати досудове розслідування кримінального провадження № 12019160490004700. 
Також захисник посилається на відсутність у кримінальному провадженні постанови про призначення групи прокурорів, при цьому  у реєстрі матеріалів досудового розслідування вказано про винесення постанови про призначення процесуального керівника, без зазначення конкретної особи.
Захисник ОСОБА_10 подав клопотання, у якому підтримав касаційну скаргу та просив розглянути її без його участі та участі ОСОБА_1 .
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_9 просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без зміни.
Іншим учасникам було належним чином повідомлено про судовий розгляд кримінального провадження, але в судове засідання вони не з`явилися.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі -  КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Таким чином, перевіряючи дотримання судами попередніх інстанцій вимог КПК, Верховний Суд у межах доводів касаційних скарг має з`ясувати, чи навели ці суди належні й достатні мотиви ухвалення судових рішень та чи обґрунтували свої висновки з посиланням на досліджені докази.
На думку колегії суддів, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження твердження захисника  щодо неправильного застосування положень ч. 1 ст.121 КК та вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення у стані сильного душевного хвилювання.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 123 КК, характеризується особливим емоційним станом суб`єкта - його сильним душевним хвилюванням, а умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому виникає раптово і реалізується негайно.
Стан сильного душевного хвилювання являє собою короткочасну інтенсивну емоцію, яка домінує в свідомості людини, котра значною мірою (хоч і не повністю) втрачає контроль над своїми діями і здатність керувати ними. Цей стан полягає в домінуванні у свідомості особи сильної емоції, що знижує контроль особи над вчинком, певним чином гальмує інтелектуальну діяльність, викликає феномен «звуження» свідомості. Поведінка особи при сильному душевному хвилюванні регулюється не заздалегідь обміркованою метою, а тим почуттям, що повністю захоплює особистість і викликає імпульсивні, підсвідомі дії.
Із установлених судами обставин вчинення кримінального правопорушення убачається, що контакт із застосуванням фізичної сили відбувся між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , в ході якого обвинувачений побачив у руці потерпілого ніж, яким той замахнувся в бік ОСОБА_3 , проте удар був заблокований ОСОБА_4 , після чого обвинувачений відібрав ніж у потерпілого та в цей  момент у руках останнього жодних колючо - ріжучих та інших травмуючих предметів не було, що означає  відсутність або ж завершення суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілого відносно обвинуваченого, також відсутність будь-якої небезпеки  зі  сторони ОСОБА_2 з часу, коли ніж опинився в руках обвинуваченого. Крім того, судами установлено, що  перебування  потерпілого  у  стані  алкогольного  сп`яніння  в  певній  мірі позбавляло його можливості реально посягати на життя та здоров`я ОСОБА_1 і   ОСОБА_4 .
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність обставин, які б могли викликати сильне душевне хвилювання обвинуваченого та бути підставою для кваліфікації його дій за ст. 123 КК.
Посилання сторони захисту на поведінку обвинуваченого, який надавав допомогу потерпілому, викликав  медичну допомогу та поліцію, на думку Суду, також не підтверджує наявність в його діях ознак сильного душевного хвилювання. Поведінка обвинуваченого та надання ним медичної допомоги потерпілому було враховано судом при призначенні покарання. 
Доводи сторони захисту про відсутність в ухвалі апеляційного суду належної оцінки щодо поданого стороною захисту клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи стосовно  ОСОБА_1 є необґрунтованими з огляду на такі підстави.
Із матеріалів кримінального провадження убачається, що суд апеляційної інстанції розглянув подане стороною захисту клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи (т. 2, а.п.68) та ухвалою від 28 вересня 2021 року відмовив у задоволенні цього клопотання, зазначивши про відсутність підстав для проведення експертного дослідження, оскільки матеріалами справи не встановлено відомості, які б викликали сумніви в осудності  ОСОБА_1 (т. 2, а.п. 127). Не зазначення  в ухвалі апеляційним судом про розгляд клопотання в порядку ст. 404 КПК, на думку колегії суддів, істотно не вплинуло на законність та обґрунтованість судового рішення, оскільки заявлене клопотання сторони захисту було вирішено судом та постановлена мотивована ухвала. 
Суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про  недопустимість доказів у провадженні - даних протоколів огляду місця події, постанов прокурора про  отримання зразків крові для експертизи та протоколів отримання цих зразків, висновків експертів та вилучених речових доказів, які, на його думку, оформлені з порушеннями вимог кримінального процесуального закону. 
За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. 
У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, підставою для проведення огляду місця події стало повідомлення ОСОБА_1 службі «102» інформації про нанесення ним іншій особі тілесних ушкоджень за допомогою ножа, що підтверджується рапортом управління патрульної поліції, тобто, підставою для проведення огляду місця події слугувала інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі (т. 1, а.п. 47).
З метою перевірки вказаної інформації та з`ясування події, що відбулася, було здійснено огляд ділянки місцевості та приміщення кав`ярні за адресою: АДРЕСА_2 , в процесі якого виявлено пляму речовини бурого кольору, а в самому приміщенні кав`ярні - ніж у зламаному стані. Отже, зазначена слідча дія була невідкладною.
Також слідчим було проведено огляд приміщення КНП «Одеська обласна клінічна лікарня», в процесі якого було вилучено пошкоджені та заплямовані речовиною бурого кольору предмети одягу госпіталізованого ОСОБА_2 .
У подальшому, для здійснення судового контролю в межах цього кримінального провадження, слідчий звернувся з клопотаннями про проведення огляду приміщень за вищевказаними адресами, які ухвалами слідчого судді від 02 січня 2020 року задоволено, надано дозвіл на проведення оглядів та визнано правомірними проведені огляди зважаючи на їх невідкладність в розумінні до ч.3 ст.233 КПК (т. 1, а.п. 59, 62).
Даючи  оцінку протоколам огляду місця події від 27 грудня 2019 року, апеляційний суд обґрунтовано зазначив про відповідність цих процесуальних документів вимогам КПК, що були складені  належним чином та з залученням понятих. Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду, яким надано відповіді на доводи сторони захисту в цій частині. 
Оскільки огляди місця події було проведено у відповідності до вимог процесуального закону, під час їх проведення з дотриманням вимог цього закону було виявлено та вилучено речові докази, тому апеляційний суд правильно не погодився з доводами захисника про недопустимість таких доказів у провадженні, як висновки експертів, з огляду на доктрину про плоди отруйного дерева.
Крім того, не підтверджуються матеріалами провадження доводи захисника щодо порушень вимог КПК при  отримання зразків крові  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для проведення судово-медичних експертиз, оскільки ці процесуальні дії проведено на підставі постанов прокурора й оформлено протоколами отримання цих зразків, та проведено слідчим ОСОБА_11 з дотриманням вимог КПК за участю медичних працівників, протоколи підписано усіма особами, які були присутні під час проведення процесуальних дій. При ознайомленні ОСОБА_1 з вказаними процесуальними документами будь-які зауваження та доповнення відсутні (т.1, а.п. 96-99).  
Крім того, із наявної у справі постанови прокурора від 02 січня 2020 року про відібрання біологічних зразків крові, зазначена вказівка про  доручення проведення експертних досліджень крові, тому доводи захисника про відсутність такого доручення є необґрунтованими (т. 1 а.п. 96).
Доводи щодо наявності й такої підстави для визнання доказів недопустимими, як відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів про долучення до матеріалів провадження пробірок з кров`ю, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки сторона захисту не зазначила, яким чином це вплинуло або могло вплинути  істотно на законність та обґрунтованість судових рішень, враховуючи те, що в матеріалах кримінального провадження наявні інші процесуальні документи, якими оформлено зібрані докази відповідно до вимог КПК.          
Колегія суддів вважає непереконливими посилання захисника на відсутність постанов про доручення проведення на досудовому слідстві усіх судово-медичних  експертиз. Як убачається з реєстру матеріалів досудового розслідування  в ньому зазначено про винесення таких постанов слідчим ОСОБА_11(т.1, а.п.10-13), про що також вказав у своїй ухвалі апеляційний суд. 
Ураховуючи зазначене, Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості вироку місцевого суду, який ґрунтується на належних та допустимих доказах.
Щодо доводів захисника про проведення досудового розслідування у цьому провадженні не уповноваженими посадовими особами через відсутність постанов про призначення групи слідчих й доручення на здійснення досудового розслідування кримінального провадження та про призначення групи прокурорів, слід зазначити таке.
У постанові від 14 лютого 2022 року (провадження № 51- 4963 кмо 20) Об`єднана  палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зробила висновок про те, що постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані  прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку,  якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано не уповноваженими особами.
Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.
Враховуючи висновок Верховного Суду, колегія суддів бере до уваги надані прокурором під час касаційного розгляду провадження в судовому засіданні копії постанов про призначення групи прокурорів від 27 грудня 2019 року та доручення досудового розслідування декільком слідчим. Крім того, у реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено про наявність цих постанов (т.1, а.п. 10). З витягу ЄРДР від 27 грудня 2019 року про надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення слідує те, що у кримінальному провадженні брали  участь група прокурорів: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та група слідчих: ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_17, ОСОБА_16,  ОСОБА_15  (т.1, а.п. 45).
Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є обґрунтованими і відповідають вимогам КПК, у них наведено відповідні мотиви з яких виходили суди при постановленні рішень та положення закону якими вони керувалися.
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
За таких обставин касаційна скарга захисника ОСОБА_10 задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.     
Судді:
 
 ОСОБА_5                                  ОСОБА_6                                     ОСОБА_7