КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
Справа № 759/21592/20	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5264/2022	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Войтенко Ю.В.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.	 	
 
31 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Семенюк Т.А
Суддів: Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2  на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року в справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-
 
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2020 року ОСОБА_3 в інтересах МТСБУ звернувся до суду з даним позовом, посилаючись вобґрунтування своїх вимог на те, що 02.01.2020 року о 18:00 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ФОРД», д.н.з. НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Коростенська на вул. Генерала Наумова в м. Києві, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «дати дорогу», не надав переваги в русі автомобілюмарки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення між вказаними транспортними засобами. Внаслідок даної ДТП зазначені вище транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2020 у справі №759/1620/20, водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в ТВД СК «Альфа-Гарант», на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ №9876589, терміном дії з 20.03.2019 по 19.03.2020. 
Згідно висновку №1919 від 21.01.2020 автотоварознавчого дослідження, про оцінку автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , складеного ФОП ОСОБА_5 , оцінювачем-автотоварознавцем Ковпак А.В. , встановлено, що вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження при ДТП автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників даного КТЗ, без урахування ПДВ, складає 69 039,79 грн. 
На час скоєння ДТП водій ОСОБА_2 , не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розглянувши заяву власника пошкодженого автомобіля та зібрані аварійним комісаром документи по ДТП, МТСБУ було прийнято рішення (наказ №3253 від 17.03.2020) про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та виплачено ОСОБА_4 , грошові кошти в розмірі 69 039,79 грн. Крім того, МТСБУ було сплачено ФОП ОСОБА_5 за послуги аварійного комісара кошти у розмірі 1 430,00 грн. 
У зв`язку із викладеним та з врахуванням того, що постанова суду, якою відповідача визнано винним у вчиненні ДТП, набрала законної сили і на підставі даного рішення потерпілій стороні відшкодована матеріальна шкода, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги саме до відповідача, як до винної особи, в розмірі понесених витрат, що складають 70 469,79 грн., оскільки дана особа на момент ДТП не мала договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2  на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 70 469,79 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2 102,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що МТСБУ з позовними вимогами про відшкодування шкоди в порядку регресу до ОСОБА_2 не звертались, натомість даний спір містить вимоги до ОСОБА_2 про стягнення витрат в розмірі 70 469,79 грн.
На думку апелянта, матеріали справи не містять будь-яких доказів підтвердження факту оплати проведеного ремонту автомобіля «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 . 
Вказує, що МТСБУ під час прийняття наказу про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплату безпосередньо на рахунок ОСОБА_4 суму коштів в розмірі 69 039,79 грн. не було враховано ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в частині зменшення страхового відшкодування (регламентної виплати) на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ, що становить 20% та складає 13 807,95 грн.
Зазначив, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів того чи здійснювала ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування (регламентної виплати) ОСОБА_4 за спричинену матеріальну шкоду внаслідок ДТП, що трапилось 02.01.2020 в м. Києві по вул. Г. Наумова. 
Вважає, що доказів на підставі чого МТСБУ було сплачено ФОП ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 1 430,00 грн. в матеріалах справи відсутні.
Також зазначив, що в матеріалах наявне електронне повідомлення, проте належних доказів про направлення, вручення чи не вручення ОСОБА_2 даного повідомлення матеріали справи не містять.
04 серпня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Глузд О.В. в інтересах МТСБУ, в якому представник позивача просила залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на те, що відповідач в своїй апеляційній скарзі не наводить доказів своєї не винуватості в ДТП, не надає діючого на момент ДТП полісу та не спростовує викладених позивачем обставин справи, тому не має підстав скасовувати законне та обґрунтоване рішення.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що згідно з постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2020 у справі №759/1620/20 02.01.2020 приблизно о 18 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Коростенська на вул. Генерала Наумова в м. Києві, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «дати дорогу»., не надав переваги в русі автомобілю «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався по головній дорозі, та скоїв із ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів.
Вина відповідача ОСОБА_2 в дорожньо-транспортній пригоді доводиться постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2020 у справі №759/1620/20, що відповідно до ст. 82 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню.
На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказана обставина відповідачем не заперечувалась.
ОСОБА_4 08.01.2020 звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо- транспортну пригоду.
Також 08.01.2020 ОСОБА_4 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про отримання страхового відшкодування, заподіяного в результаті ДТП, що сталась 02.01.2020 року за участю транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» власником транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_4 .
Згідно зі звітом про оцінку №1919 від 21.01.2020 автомобіля Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_2 матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_2 , без урахування ПДВ, складає 69 039,79 грн.
Відповідачем  розмір заподіяної  шкоди не оспорюється.
Відповідно до довідки №1 МТСБУ від 28.02.2020 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих підтверджена шкода майну, а саме автомобілю «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП , що відбулась 02.01.2020 складає 69 039,79 грн.
Згідно з наказом МТСБУ №3253 від 17.03.2020 вирішено виплатити ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 69 039,79 грн. за шкоду заподіяну в результатів дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до акту виконаних робіт замовник МТСБУ прийняло, а ФОП ОСОБА_5 складено звіт про оцінку ТЗ «VW Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 та передав замовнику наступні документи: звіт про оцінку ТЗ №1919 від 21.01.2020 та рахунок № 463 від 21.01.2020. Роботу виконано згідно з умовами договору №20/013 від 01.01.2020 якісно, в повному обсязі. Даний акт є підставою для проведення розрахунку з аварійним комісаром в сумі 1 430,00 грн.
Згідно з платіжними дорученнями №1476443 від 18.03.2020 року МТСБУ здійснено платіж ОСОБА_4 у розмірі 69 039,79 грн., призначення платежу: виплата по справі №65520, згідно наказу №3253 від 17.03.2020.
Як вбачається з платіжного доручення №989935 від 14.02.2020 МТСБУ здійснено платіж ФОП ОСОБА_5 у розмірі 1 430,00 грн., призначення платежу: оплата послуг аваркома (експерта) по справі №65520, згідно рахунку №463 від 21.01.2020.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.
При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).
Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним  та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України   з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина  зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
З матеріалів справи вбачається, що вина відповідача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП встановлена постановою святошинського районного суду міста Києва від 14 лютого 2020 року у справі №759/1620/20. Постанова набула законної сили 10 серпня 2020 року (постанова Київського апеляційного суду).
В силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, вказані обставини не потребують доказування.
Колегія суддів звертає увагу на те, що вартість ремонтних робіт з урахування коефіцієнту фізичного зносу чи завданих збитків КТЗ загалом, учасники справи не оскаржують, жодних спростувань чи вимог, які б свідчили про незгоду з цього приводу, не пред`явлено.
Колегія суддів не можу погодитись з доводами апеляційної скарги, що матеріали справи не містять доказів того що, чи здійснювала ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування потерпілому за спричинену матеріальну шкоду внаслідок ДТП, що трапилось 02.01.2020 року, оскільки на момент ДТП відповідач не мав страхового полісу, МТСБУ є єдиною організацією яка має право виплати страхового відшкодування.
Відповідно до ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.
Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фондузахисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правовувідповідальність.
Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (Моторне (транспортне) страхове бюро України), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року № 6-2806цс16.
Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених Моторним (транспортним) страховим бюро України на відшкодування шкоди особі потерпілій у дорожньо-транспортній пригоді, саме в порядку регресу.
З матеріалів справи вбачається, що МТСБУ відшкодувало завдану відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду в розмірі 69 039,79 грн. та сплатило витрати на проведення експертизи в розмірі 1 430,00 грн., тому у нього виникло право регресної вимоги до ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги про те, що відстуні докази на підставі чого МТСБУ було сплачено ФОП ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 1 430,00 грн. свого підтвердження також не знайшли, оскільки в матеріалах справи міститься платіжне доручення №989935 від 14.02.2020, згідно якого МТСБУ здійснено платіж ФОП ОСОБА_5 у розмірі 1 430,00 грн., призначення платежу: оплата послуг аваркома (експерта) по справі №65520, згідно рахунку №463 від 21.01.2020 (а.с. 36).
Щодо доводів апеляційної скарги, що відсутні докази про вручення листа №3.1-02/1152 від 15.01.2020, електронного повідомлення та листа №3.1-02/9297 від 19.03.2020 до відповідача слід зазначити, що в даному спорі законом не передбачено досудове врегулювання, МТСБУ має право звернутися з регресним позовом без попереднього звернення до боржника.
Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази і вимоги закону, що регулюють дані правовідносини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та справедливим.
Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.
Враховуючи наведе, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2  - залишити без задоволення. 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Головуючий

Судді