ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5797/22 Справа № 201/2964/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       27 жовтня 2022 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого – судді Деркач Н.М.
суддів – Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.
при секретарі — Усик А.Д., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасюк Олексія Олександровича на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - 

В С Т А Н О В И В:

       У березні 2020 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
        В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ПрАТ «СК «ПЗУ «Україна» та ТОВ НВП «Сістар» 23.05.2018 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів за яким страховик застрахував майнові інтереси, пов`язані із експлуатацією наземного транспортного засобу «Land Rover», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 . 04.10.2018 сталася ДТП за участю застрахованого ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» автомобіля «Land Rover» та автомобіля «КІА», державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , у результаті якої відповідача було визнано винним, згідно із постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь страхувальника сплатило вартість відновлювального ремонту пошкодженого у наслідок ДТП автомобіля у розмірі 136 767, 51 грн. Оскільки на момент ДТП цивільно - правова відповідальність відповідача не була застрахована, то на підставі ст. 993 ЦК України у позивача виникло право на відшкодування завданої шкоди у розмірі фактичних витрат. Керуючись викладеним, позивач просив стягнути з відповідача суму завданої майнової шкоди у розмірі 136 767, 51 грн. та судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн., розгляд справи просив проводити у відсутність сторони/представника позивача.
       Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2022 року позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ України» до ОСОБА_1 , про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено повністю. 
       Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ України» майнову шкоду у розмірі 136 767, 51 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102, 00 грн.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Тарасюк О.О. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
       ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ України» надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та правильність судового рішення, просило залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення  суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступних підстав.
       Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Зазначеним вимогам судове рішення у даній справі відповідає в повному обсязі.
       Так, судом встановлено, що відповідно до постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2018, у справі про адміністративні правопорушення № 200/16770/18, яка набрала чинності 16.11.2018, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню. Вказана обставина сторонами не заперечується. 
       Вказаною вище постановою було встановлено, що 04.10.2018 о 10:35 годині водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем КІА СОРЕНТО, державний номерний знак НОМЕР_2 на Центральному мості на виїзді з боку вул. М. Коцюбинського в м. Дніпрі, не врахував дорожньої обстановки та недотримання безпечної дистанції, здійснив зіткнення з автомобілем ЛЕНД РОВЕР, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , яка рухалася попереду, внаслідок чого автомобілям завдано механічні пошкодження та матеріальні збитки.  ОСОБА_1 вину визнав.
       05.10.2018 ОСОБА_2 звернулась до позивача з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
       У відповідності до наказу № 03/1 від 31.10.2016 директор ТОВ НВП «Сістар» наказав надати право управління автомобілем марки «Land Rover», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 менеджеру по збуту ОСОБА_2 .
       Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Land Rover», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , відповідно до страхового акту від 21.11.2018 та розрахунку страхового відшкодування складає 136 767, 51 грн.
       Позивачем було відшкодовано на користь потерпілої особи суму у розмірі 136 767, 51 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 23280 від 23.11.2018.
       Згідно із інформаційною довідкою транспортний засіб КІА СОРЕНТО, державний номерний знак НОМЕР_2 , не застраховано.
       Задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ України», суд першої інстанції правильно виходив з того, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, а позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування у повному обсязі, враховуючи, що винною особою є відповідач, а також те, що відповідачем не спростовано розміру завданої шкоди. 
       Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасюка О.О. про те, що судом першої інстанції було неправильно кваліфіковано виниклі правовідносини сторін, є безпідставними.
       Так, згідно ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. 
       Посилання апеляційної скарги на те, що суд безпідставно встановив розмір матеріального збитку за неналежними документами не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ст. 9 ЗУ «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. 
       Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. 
       У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. 
       Сторонами договору добровільного страхування було погоджено, що при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку вартість відновлювального ремонту встановлюється на основі рахунку СТО, в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу.
       Як встановлено, згідно до Рахунку вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ленд Ровер», державний номерний знак « НОМЕР_3 » склала 136 767,51 грн., на підставі якого ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було складено страховий акт та розраховано страхове відшкодування та було виплачено Страхувальнику.
       Таким чином, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на незгоді з розміром виплаченого страхового відшкодування, що базується на припущеннях, які не підтверджені жодним доказом. 
       Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
       Відповідач не скористався своїм правом надати суду інші докази щодо суми завданої шкоди постраждалому автомобілю, а також не звертався до суду із заявою про проведення судової експертизи під час розгляду справи у порядку визначеному ЦПК України. 
       Будь-яких інших доказів на противагу наданих позивачем доказів щодо суми страхового відшкодування, судам зі сторони апелянта не надано.
       Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
       Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1  - адвоката Тарасюка О.О. колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
       Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
       Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін. 
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Тарасюк Олексія Олександровича — залишити без задоволення.
       Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2022 року — залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               М.М. Пищида

                                                                               І.Ю. Ткаченко