ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2022 року                                                                     Справа № 906/764/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Савченко Г.І. ,  суддя Юрчук М.І. 

секретар судового засідання Кушнірук Р.В. 

за участю представників сторін:
від позивача: Шевченко П.М. 
від відповідача: Кальмах Д.Г. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "MAST-BUD SP. Z O.O." ("МАСТ-БУД СП. З О.О."), що діє в Україні через Представництво "МАСТ-БУД СП. З О.О." 
на рішення Господарського суду Житомирської області, ухваленого 21.02.22р. суддею          Прядко О.В. о 15:39 год. у м.Житомирі, повний текст складено  01.03.22р. 
у справі № 906/764/21 
за позовом "Sinohydro Corporation Limited" ("Сіногідро Корпорейшн Лімітед"), що діє в Україні через Представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед" 
до   Товариства з обмеженою відповідальністю "MAST-BUD SP. Z O.O." ("МАСТ-БУД СП. З О.О."), що діє в Україні через Представництво "МАСТ-БУД СП. З О.О." 
про стягнення 508811,33грн.

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 21.02.2022р. у справі №906/764/21 позов Sinohydro Corporation Limited" ("Сіногідро Корпорейшн Лімітед"), що діє в Україні через Представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед" до Товариства з обмеженою відповідальністю "MAST-BUD SP. Z O.O." ("МАСТ-БУД СП. З О.О."), що діє в Україні через Представництво "МАСТ-БУД СП. З О.О." про стягнення 508811,33грн.   задоволено повністю.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "MAST-BUD SP. Z O.O." в особі Представництва "МАСТ-БУД СП. З О.О." на користь "Sinohydro Corporation Limited" в особі Представництва "Сіногідро Корпорейшн Лімітед" 508811,33грн. основного боргу, 2270,00грн. судового збору.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "MAST-BUD SP. Z O.O." ("МАСТ-БУД СП. З О.О."), що діє в Україні через Представництво "МАСТ-БУД СП. З О.О." звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. Також, просить стягнути з позивача судові витрати. Також, одночасно з апеляційною скаргою скаржник заявив клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.
Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:
- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;
- вказує, що при відкритті провадження у даній справі судом не взято до уваги те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "MAST-BUD SP.Z.O.O." є юридичною особою зареєстрованою в Республіці Польща і на території України діє через своє Представництво. До позовної заяви було додано Відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, в яких міститься інформація про реєстрацію "МАСТ-БУД СП.З О.О" с.Великі Кошарища, Коростишівського району, Житомирської області (код ЄДРПОУ 26627765), як представництва фірми "MAST-BUD SP.Z O.O" (Польща);
- вважає, що оскільки відповідач - "MAST-BUD SP.Z.O.O" (Республіка Польща) є нерезидентом України та діє через офіційне Представництво "МАСТ- БУД СП.З О.О", адреса місцезнаходження якого: с.Великі Кошарища, Коростишівського району, Житомирської області (код ЄДРПОУ 26627765), суд мав застосувати процесуальний механізм, визначений ст.367 ГПК України. Однак, при вирішенні цих питань господарський суд насамперед мав з`ясувати наявність у зазначеного структурного підрозділу права представляти юридичну особу як сторону в справі. Коло таких повноважень визначається установчими документами юридичної особи, положенням про відособлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу;
- зазначає, що відповідно до п.1.6 Положення про Представництво фірми "МАСТ- БУД СП.З О.О", представництво не є юридичною особою і не займається самостійно діяльністю, в усіх випадках воно діє від імені і за дорученням Компанії (фірми "МАСТ- БУД СП.З О.О"), і виконує свої функції відповідно до чинного законодавства України. Представництво являє собою відокремлений підрозділ Компанії;
- стверджує, що у зв`язку із необхідністю належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, слід було звернутись до вказаного Центрального органу Польщі з дорученням про вручення Фірмі "MAST-BUD SP.Z О.О." матеріалів даної справи, чого зроблено не було. І як наслідок стороною у справі виступав структурний підрозділ відповідача. Самого ж відповідача належним чином про розгляд справи повідомлено не було, і відповідно не було залучено до участі у справі;
- також скаржник незгідний з тлумаченням Господарським судом Житомирської області положень договору поставки №22/05/20 від 20.05.2020 р. укладеного між представництвом фірми "МАСТ- БУД СП.З О.О" (постачальник) та "Сіногідро Корпорейпш Лімітед", що діє через зареєстроване в Україні представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед" (покупець) (договір), за яким постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві, а покупець - прийняти та оплатити товар за умовами та в порядку визначеним даним договором;
- вважає, що суд помилково дійшов висновку, що відповідно до п.3.1 договору товар згідно заявки від 22.05.2020Р. мав бути виготовлений відповідачем у строк до 06.08.2020Р., з огляду на здійснення позивачем авансового платежу 11.06.2020р.. Сторонами договору узгоджено саме термін виготовлення товару в 56 днів, який починає обраховуватись з часу отримання від покупця заявки та авансового платежу у розмірі 50% від вартості вказаного в заявці товару. Згідно умов договору поставка товару відбувається після його виготовлення та отримання від покупця решти 50% вартості готового до відвантаження товару. Конкретного терміну поставки товару договором не визначалось;
- зауважує, що постачальник неодноразово сповіщав покупця про готовність товару до відвантаження та надавав відповідні рахунки на оплату, останній раз лист постачальника щодо чергового повідомлення покупця про готовність товару до відвантаження №9 від 18.01.2022р. з відповідним рахунком на оплату №1 від 18.01.2022р., які були надіслані позивачу засобами поштового зв`язку за адресою: Бульвар Лесі Українки, 26, м.Київ, 01133 (міститься в матеріалах справи), в свою чергу також залишились без реалізації зі сторони покупця;
- зазначає, що договір на даний час продовжує діяти, у зв`язку із несплатою покупцем чергового платежу за готовий до відвантаження товар чергова поставка не відбулась, постачальник несе збитки щодо зберігання виготовленого товару.
Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №906/764/21/5080/22   від 14.09.2022р. матеріали справи №906/764/21 витребувано з Господарського суду Житомирської області.
30.09.2022р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/764/21.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2022р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "MAST-BUD SP. Z O.O." ("МАСТ-БУД СП. З О.О."), що діє в Україні через Представництво "МАСТ-БУД СП. З О.О." на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.02.2022р. у справі №906/764/21 залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги та надання суду відповідних доказів, зокрема, відповідної заяви/клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Житомирської області від 21.02.2022р. у справі №906/764/21 та доданням відповідних доказів, а також подачі відповідних доказів на підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.
Надалі, 19.10.2022р. на електронну адресу та 19.10.2022р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "MAST-BUD SP. Z O.O." ("МАСТ-БУД СП. З О.О."), що діє в Україні через Представництво "МАСТ-БУД СП. З О.О." на виконання ухвали Північно - західного апеляційного господарського суду від 04.10.2022р. про залишення апеляційної скарги без руху  надійшло клопотання від 18.10.2022р. №184 з додатками, зокрема,  в якому просить  поновити пропущений строк подання апеляційної скарги та додано квитанцію від 19.10.2022р. №1027035424 про сплату судового збору в сумі 8080,20грн..
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.10.2022р. поновлено строк на подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "MAST-BUD SP. Z O.O." ("МАСТ-БУД СП. З О.О."), що діє в Україні через Представництво "МАСТ-БУД СП. З О.О." на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.02.2022р. у справі №906/764/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "MAST-BUD SP. Z O.O." ("МАСТ-БУД СП. З О.О."), що діє в Україні через Представництво "МАСТ-БУД СП. З О.О." на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.02.2022р. у справі №906/764/22, зупинено дію рішення Господарського суду Житомирської області від 21.02.2022р. у справі №906/764/21 та призначено справу №906/764/21 до розгляду на 08.11.2022 р. об 15:00год., тощо.
27.10.2022р. на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від  "Sinohydro Corporation Limited" ("Сіногідро Корпорейшн Лімітед"), що діє в Україні через Представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед" надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/764/21, забезпечення проведення якої просить, зокрема, у Господарському суді Київської області.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.10.2022р. задоволено заяву "Sinohydro Corporation Limited" ("Сіногідро Корпорейшн Лімітед"), що діє в Україні через Представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/764/21 та  забезпечення проведення якої  доручено у Господарському суді Київської області (адреса: МСП 01032, м.Київ-32, вул.Симона Петлюри, 16/108).
02.11.2022р.  на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Sinohydro Corporation Limited" ("Сіногідро Корпорейшн Лімітед"), що діє в Україні через Представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед"  надійшов письмовий відзив від 28.10.2022р. на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні 08.11.2022р. представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення Господарського суду Житомирської області від 21.02.2022р. у справі №906/764/21 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.
Представник позивача у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 08.11.2022р. заперечив проти її доводів, вважаючи їх безпідставною та необґрунтованою. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 21.02.2022р. у справі №906/764/21 - без змін.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 22.05.2020р. між "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", що діє через представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед" (покупець) та Представництвом "МАСТ-БУД СП. З О.О." (постачальник) було укладено договір поставки №22/05/20 (далі - договір), згідно п.п.1.1 - 1.2 якого, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець - прийняти і оплатити товар (одномодульні деформаційні шви для будівництва штучних споруд при "Реконструкції автодороги М06 на ділянці км 129 + 600 - км 151 + 730, обхід м.Житомир"), в повному обсязі на умовах і в порядку, визначеному цим договором (а.с.114-118).
Конкретна кількість і тип товару визначаються в заявках - специфікаціях (далі - заявка) покупця, є невід`ємною частиною цього договору, із зазначенням у них необхідних характеристик і параметрів товару і наданням креслень-моделей деформаційних швів. Кількість деформаційних швів в одній заявці не може бути менше 4 штук. Кількість всіх заявок за договором не може бути більше двох.
Орієнтовна вартість товару за даним договором складає 1660772,24грн. з ПДВ, що на дату підписання договору (22.05.2020р.) еквівалентно 56370,74грн. євро, згідно офіційного курсу НБУ (29,4616грн. за 1 євро). У випадку зміни офіційного курсу валют на дату здійснення платежу за Договором ціна товару в рублях підлягає перерахунку, виходячи з офіційного курсу НБУ, дійсного на дату оплати (п.1.3 договору).
Загальна вартість цього договору визначається вартістю товару отриманого протягом дії цього договору, відповідно до накладних, які є невід`ємною частиною цього договору (п.1.4 договору).
Пунктом 3.1 договору сторони узгодили, що поставка товару по заявках здійснюється постачальником після його виготовлення, яке складає 56 (п`ятдесят шість) днів і починається після отримання від покупця заявки,  відповідних креслень-моделей з вказаними потрібними параметрами і характеристиками товару, затвердження покупцем детальних креслень на деформаційні шви, які розроблює і передає на затвердження постачальник, і отримання авансового платежу у розмірі 50% від вартості вказаного у заявці товару.
Решту 50% вартості товару покупець сплачує постачальнику після отримання від нього повідомлення про готовність товару до відвантаження (п.3.2 договору).
Згідно п.3.3 договору, моментом передачі товару постачальником є його отримання покупцем з відповідною відміткою в супровідній первинній обліково-видатковій документації (товарно-транспортна накладна, видаткова накладна). Разом із товаром покупцю повинні передаватися документи, які відповідають товару.
Відповідно до п.3.5 договору, постачальник буде вважатися таким, що виконав зобов`язання з поставки товару, якщо він поставив товар у місце, зазначене у заявці покупця, і з усією супровідною документацією, відповідно до чинного законодавства України і цього Договору, якщо в результаті прийняття було встановлено, що товар повністю відповідає вимогам, передбаченим законодавством України, вимогам, визначеним у заявці покупця, й іншим умовам цього Договору.
Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами (п.6.1 договору).
В подальшому, на виконання умов договору поставки №22/05/20 від 22.05.2020р. позивач оплатив товар на загальну суму 1212638,89грн., з яких 848018,88грн. було сплачено 11.06.2020р., відповідно до виставленого відповідачем рахунку №30 від 10.06.2020р. (а.с.29), а 364620,01грн. було сплачено 09.07.2020р.,  відповідно до рахунку №36 від 08.07.2020р. (а.с.30).
Оплата позивачем вказаної суми грошових коштів підтверджується платіжними дорученнями №1387 від 11.06.2020р., №1491 від 09.07.2020р. (а.с.32-33).
Однак, відповідач зі своєї сторони виконав договірні зобов`язання частково, здійснивши поставку товару на суму 703827,56грн, про що свідчить видаткова накладна №4 від 12.08.2020р. (а.с.31).
Водночас, як повідомив відповідач, 27.08.2020р. було направлено позивачу (покупцеві) рахунок №30 від 27.08.2020р. на суму 363942,77грн про сплату вартості іншої частини готового до відвантаження товару в кількості 2 шт. (а.с.74), але оскільки оплата від позивача не находила, то чергова поставка відповідачем не здійснювалася.
Надалі, 23.10.2020р. відповідачем було надіслано позивачу лист вих.№465/1 від 22.10.2020р. про виготовлення товару (чотирьох деформаційних швів, загальною довжиною 52,20 м (13,05м * 4шт. = 52,20м)) та готовність його до відвантаження, а також рахунок на оплату №50 від 23.10.2020р. на суму 665976,48грн. про сплату вартості готового до відвантаження товару в кількості 4 шт. (а.с.103-104).
Також, відповідач зазначив, що такі документи передавалися наручно та надсилалися засобами електронного зв`язку на електронні пошти: sinohydro_ukr_ztmr@163.com, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що належать відповідальним особам Представництва "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", з електронної пошти lionchandr13@gmail.com, що належить головному інженеру Представництва фірми "МАСТ-БУД СП. З О.О." Жежері Анатолію Васильовичу, для підтвердження чого надано скріншот електронної пошти за 23.10.2020 (а.с.102, 109, 112).
Згодом, 18.01.2022р. відповідач звернувся до позивача з листом №9 від 18.01.2022р. щодо чергового повідомлення про готовність до відвантаження замовлених деформаційних швів за договором поставки №22/05/20 від 22.05.2020р. з рахунком на оплату №1 від 18.01.2022р. на суму 686491,32грн. (614491,32грн. деформаційні шви у кількості 4 шт. + 72000,00грн. - послуга зберігання) засобами національного оператора поштового зв`язку України АТ "Укрпошта" (відправлення за №1000232816680 (а.с.129-130). На підтвердження зазначеного в якості доказів надіслання позивачу таких документів відповідач долучив опис вкладення у цінний лист, фіскальний чек і поштову накладну №1000232816680 від 18.01.2022р. (а.с.131).
За вказаних обставин, Сіногідро Корпорейшн Лімітед", що діє через представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "MAST-BUD SP.Z O.O." ("МАСТ-БУД СП. З О.О."), що діє через зареєстроване в Україні представництво "МАСТ-БУД СП. З О.О.", про стягнення 508811,33грн заборгованості за договором поставки №22/05/20 від 22.05.2020р..
Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №22/05/20 від 22.05.2020р. в частині поставки попередньо оплаченого товару. Також, з огляду на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за вказаним договором, а саме не здійснив поставку попередньо оплаченого позивачем товару, позивач змушений був звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідача 508811,33грн. боргу. 
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.07.2021р. залишено позовну заяву без руху у зв`язку із виявленими недоліками та надано строк для їх усунення.
30.07.2021р. до Господарського суду Житомирської області від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 03.08.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №906/764/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.09.2021р..
25.08.2021р. до  Господарського суду Житомирської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вих.№347 від 25.08.2021), згідно якого, відповідач визнає факт укладення між ним та позивачем договору поставки №22/05/20 від 22.05.2020, однак, посилаючись на те, що чергова поставка не відбулася у зв`язку з несплатою покупцем чергового платежу за готовий до відвантаження товар, вважає свої зобов`язання виконаними, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Також, зазначає, що згідно заявки на постачання товару №1 від 22.05.2020р. до договору поставки №22/05/20 від 22.05.2020р., покупець замовив у постачальника товар на загальну вартість (на час замовлення)  1660772,24грн., а 11.06.2020р. сплатив на користь постачальника авансовий платіж у розмірі 848018,88грн.. Згодом, після отримання повідомлення про готовність частини замовлення 09.07.2020 покупець сплатив на користь постачальника 364620,01грн. і 12.08.2020р. отримав частину замовленого та оплаченного товару. 
Крім того покликається на те, що 27.08.2020р. покупцеві було направлено рахунок №30 на суму 363942,77грн про сплату вартості іншої частини готового до відвантаження товару, але у зв`язку з несплатою покупцем чергового платежу чергова поставка не відбулася, постачальник несе збитки за зберігання виготовленого товару. На підставі викладеного відповідач просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 08.09.2021р. позовну заяву залишено без руху у зв`язку із виявленими недоліками.
20.09.2021р. до Господарського суду Житомирської області від позивача надійшла заява про усунення недоліків з доданими до неї документами.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.09.2021р. призначено підготовче засідання на 12.10.2021р..
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 12.10.2021р. продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 17.11.2021р..
17.11.2021р. у засіданні Господарського суду Житомирської області представником відповідача подано заяву про долучення до матеріалів справи листа №465/1 від 22.10.2020р. та рахунка на оплату №50 від 23.10.2020р..
Протокольною ухвалою від 17.11.2021 судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 24.11.2021р..
23.11.2021р. до Господарського суду Житомирської області від представника відповідача надійшла заява від 19.11.2021р. про долучення до матеріалів справи доказів надіслання на електронні адреси Представництва "Сіногідро Корпорейшн Лімітед" листа №465/4 від 22.10.2020р. та рахунка на оплату №50 від 23.10.2020р., а також копія договору поставки №22/05/20 від 22.05.2020р..
24.11.2021р. представником позивача у засіданні Господарського суду Житомирської області  подано додаткові пояснення від 22.02.2022р., у яких позивач заперечив факт надіслання відповідачем на електронну пошту позивача повідомлення про готовність товару до відвантаження і рахунка на оплату. Позивач наголосив на тому, що умови договору поставки №22/05/20 від 22.05.2020р. не містять положень щодо можливості передачі пов`язаних з його виконанням документів засобами електронного зв`язку; вказаний договір не містить електронної адреси позивача; відповідачем не доведено, що адреса електронної пошти, на яку було направлено документи, належить саме позивачу або службовій особі позивача, уповноваженій отримувати такі документи; з наданого відповідачем скріншоту неможливо встановити зміст документів, які, за його словами, були надіслані позивачу (а.с.119).
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 24.11.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу №906/764/21 до судового розгляду по суті; судове засідання призначено на 31.01.2022р..
28.01.2022р. до Господарського суду Житомирської області від представника відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів направлення "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", що діє через представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", листа за вих.№9 від 18.01.2022р. щодо чергового повідомлення про готовність до відвантаження замовлених деформаційних швів за договором поставки №22/05/2020 від 22.05.2020р. та рахунка на оплату №1 від 18.01.2022р. засобами поштового зв`язку ПАТ "Укрпошта" (відправлення №1000232816680) з відповідними доказами надіслання.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 31.01.2022р. відкладено розгляд справи по суті на 21.02.2022р..
21.02.2022р. у судовому засіданні Господарського суду Житомирської області представником відповідача подано заяву про долучення до матеріалів справи копії листа №(2020) UKR-ZTMR-LA-301 від 16.10.2020р..
Представник позивача заперечив проти прийняття судом вказаного документа.
Водночас, Господарський суд Житомирської області у засіданні ухвалив відмовити у задоволенні заяви відповідача від 21.02.2022р. з огляду на те, що лист №(2020) UKR-ZTMR-LA-301 від 16.10.2020р. поданий представником відповідача під час розгляду справи по суті, з порушенням порядку і строків подання доказів, поданий без наявності доказів його надіслання позивачу. Крім того, такий документ за своєю суттю не стосується правовідносин за даним договором поставки, адже між сторонами, як повідомили представники сторін, існують й інші правовідносини - правовідносини субпідряду.
Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Житомирської області від 21.02.2022р. у справі №906/764/21 позов задоволено повністю.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).
Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.
Водночас, ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
На розширення цього положення Основного Закону в ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13).
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997р..
У пункті 145 рішення від 15.11.1996р. у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.
Як вказано у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004р., верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.
Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.
Водночас, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.
У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст.179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню. Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
За змістом ч.1 ст.265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов`язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов`язань відповідно до ст.692 ЦК України.
За змістом ст.655 ЦК України, передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. 
Частиною 1 ст. 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ст.664 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Згідно зі ст.ст.193, 202 ГК України, ст.ст.525, 526, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.05.2020р. між "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", що діє через представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед" (покупець) та Представництвом "МАСТ-БУД СП. З О.О." (постачальник) було укладено договір поставки №22/05/20 (договір), згідно п.п.1.1 - 1.2 якого, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець - прийняти і оплатити товар (одномодульні деформаційні шви для будівництва штучних споруд при "Реконструкції автодороги М06 на ділянці км 129 + 600 - км 151 + 730, обхід м.Житомир"), в повному обсязі на умовах і в порядку, визначеному цим договором. Конкретна кількість і тип товару визначаються в заявках - специфікаціях (далі - заявка) покупця, є невід`ємною частиною цього договору, із зазначенням у них необхідних характеристик і параметрів товару і наданням креслень-моделей деформаційних швів. Кількість деформаційних швів в одній заявці не може бути менше 4 штук. Кількість всіх заявок за договором не може бути більше двох.
Судом встановлено, що на виконання умов договору поставки №22/05/20 від 22.05.2020р. позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 848018,88грн, що підтверджується платіжними дорученнями №1387 від 11.06.2020р. (а.с.32). Тобто, позивач виконав свої зобов`язання щодо здійснення авансового платежу у розмірі 50% вартості товару згідно заявки від 22.05.2020р. (а.с.51).
Також, з матеріалів справи вбачається, що після сплати позивачем платіжним дорученням №1491 від 09.07.2020р. суми коштів згідно виставленого рахунку відповідачем, останній поставив позивачу товар частково, на суму 703827,56грн., про що свідчить видаткова накладна №4 від 12.08.2020р. (а.с.31, 33, 52).
Загалом позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 1212638,89грн. (а.с.32, 33). 
Однак, з матеріалів справи вбачається. що відповідачем не надано суду доказів поставки позивачу решти товару.
Крім того, відповідачем не надано суду та не додано до матеріалів справи належних доказів повідомлення позивача про готовність товару до відвантаження та надання позивачу рахунків №30 від 27.08.2020р. на суму 363942,77грн. про сплату вартості готового до відвантаження товару в кількості 2 шт. (а.с.74) та №50 від 23.10.2020р. на суму 665976,48грн про сплату вартості готового до відвантаження товару в кількості 4 шт. (а.с.103-104).
Водночас, судом встановлено. що до матеріалів справи відповідачем долучено лише лист вих.№465/1 від 22.10.2020р. про готовність товару до відвантаження з проханням здійснити оплату за виготовлені конструкції та рахунок на оплату №50 від 23.10.2020р., які, за словами відповідача, передавались наручно та були надіслані на електронну пошту відповідальних осіб Представництва "Сіногідро Корпорейшн Лімітед" 23.10.2020р., на підтвердження чого надано скріншот (знімок екрану) електронної пошти, з якої було здійснено таке надіслання.
Однак, факт електронного листування між сторонами заперечується позивачем, як заперечується і отримання ним вказаного листа з рахунком наручно. 
Також, позивачем заперечується і отримання рахунку №30 від 27.08.2020р..
Як свідчать матеріали справи та встановлено судом, що умовами договору поставки №22/05/20 від 22.05.2020р. не передбачено можливість електронного листування під час його виконання, не погоджено між сторонами відповідних адрес для листування електронним зв`язком, переліку осіб, уповноважених вести таке листування; вказаний договір поставки не містить електронної адреси позивача; в матеріалах справи відсутні докази того, що електронні поштові адреси: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на які надсилалися документи, належать саме позивачу, а не іншим особам. Окрім того, наданий відповідачем скріншот не дає можливості встановити зміст направлених вкладень до електронного листа.
При цьому слід зазначити, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно ч.1, 2 ст.6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.
Вказаний  правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.12.2019р. у справі №922/788/19.
Також, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14.02.2019р. у справі №9901/43/19 вказано, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом подання електронного документа. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним.
Крім того, судом встановлено, що у матеріалах справи міститься лист відповідача щодо чергового повідомлення позивача про готовність товару до відвантаження №9 від 18.01.2022р. з відповідним рахунком на оплату №1 від 18.01.2022р. (а.с.129-130), які були надіслані позивачу вже засобами поштового зв`язку за адресою: Бульвар Лесі Українки, 26, м.Київ, 01133, однак таке направлення було здійснено 18.01.2022р. (після реалізації позивачем свого права вимагати повернення попередньої оплати відповідно до ст.693 ЦК України).
Згідно ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Враховуючи вище викладене, надані відповідачем документи, згідно зі ст.ст.76-79, 91 ГПК України, не є належними та допустимими доказами повідомлення позивача про готовність товару до його відвантаження, відповідно до умов договору.
Слід зазначити, що системний аналіз вимог чинного законодавства свідчить про те, що  аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується, згідно з договором, наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі №910/12382/17).
За приписами ч.1 і ч.2 ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
У розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.
Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.
Як встановлено судом, що у матеріалах справи відсутні належні докази виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо завчасного повідомлення покупця про час закінчення виготовлення товару і підготовку його до відвантаження (абз.5 п.4.1 договору) та щодо поставки покупцю товару на умовах договору (абз.2 п.4.1 договору).
Водночас, відповідно до п.3.1 договору товар згідно заявки від 22.05.2020р. мав бути виготовлений відповідачем у строк до 06.08.2020р., з огляду на здійснення позивачем авансового платежу 11.06.2020р.. 
Однак, як свідчать матеріали справи та наявні у ній рахунки, що товар виготовлявся частково, а згідно з наданими відповідачем рахунками №30 від 27.08.2020р. та №50 від 23.10.2020р. поза межами погодженого сторонами в договорі строку (56 днів). Про недотримання відповідачем строку виготовлення усієї кількості товару згідно заявки свідчить також відсутність рахунків у період з 09.07.2020р. до 06.08.2020р., а також видаткова накладна №4 від 12.08.2020р..
За вказаних обставин, порушення відповідачем строків виготовлення товару тягне за собою й порушення строків поставки товару, а тому  в силу чинного законодавства позивач наділений правом вимагати повернення коштів попередньої оплати.
При цьому, позивач довів суду факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №22/05/20 від 22.05.2020р., а саме нездійснення поставки попередньо оплаченого товару, а наявність боргу в сумі 508811,33грн. підтверджується наявними у справі доказами, а відповідач доказів, які підтверджували б поставку товару чи повернення попередньої оплати за непоставлений товар в сумі 508811,33грн. не надав, доводів позивача не спростував.
За вказаних обставин, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком Господарського суду Житомирської області, що  вимоги позивача про стягнення з відповідача 508811,33грн. попередньої оплати за договором поставки №20/05/20 від 22.05.2020р. є доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Стосовно доводів скаржника про відсутність у Представництво "МАСТ-БУД СП. З О.О." повноважень представляти інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "MAST-BUD SP. Z O.O." ("МАСТ-БУД СП. З О.О."), слід зазначити наступне.
Згідно ст.1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", представництво іноземного суб`єкта господарської діяльності - установа або особа, яка представляє інтереси іноземного суб`єкта господарської діяльності в Україні і має на це належним чином оформлені відповідні повноваження. Отже, представництво іноземного суб`єкта господарської діяльності уповноважене представляти в Україні інтереси іноземного суб`єкта господарської діяльності в силу даного законодавством України визначення такого представництва. Тобто, відсутність у суб`єкта права представляти інтереси іноземного суб`єкта господарювання виключає можливість його реєстрації як представництва іноземного суб`єкта господарської діяльності.
Таким чином, факт реєстрації Представництва "МАСТ-БУД СП. З О.О." в установленому законодавством порядку сам по собі підтверджує його повноваження на представництво в Україні інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "MAST-BUD SP. Z O.O." ("МАСТ-БУД СП. З О.О.").
З наведеними вище нормами законодавства також узгоджуються приписи п.1.6 Положення про Представництво "МАСТ-БУД СП. З О.О.", відповідно до якого представництво не є юридичною особою і не займається самостійною діяльністю, в усіх випадках воно діє від імені і за дорученням Компанії (фірми "МАСТ-БУД СП. З О.О."), і виконує свої функції відповідно до чинного законодавства України. Представництво являє собою відокремлений підрозділ Компанії.
Також, покликання скаржника на необхідність застосування Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (надалі - Конвенція) в даному випадку є безпідставним, оскільки вказана Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном (ст.1 Конвенції). Натомість, як вже зазначалося вище, відповідач має зареєстроване в Україні представництво, уповноважене представляти його інтереси.
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що заперечення скаржника та відповідні обґрунтування в апеляційній скарзі щодо обставин справи є безпідставними та такими, що не можуть впливати на розгляд справи по суті.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.
Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, рішення Господарського суду Житомирської області від 21.02.2022р. у справі №906/764/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "MAST-BUD SP. Z O.O." ("МАСТ-БУД СП. З О.О."), що діє в Україні через Представництво "МАСТ-БУД СП. З О.О."  - без задоволення.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -
                        
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "MAST-BUD SP. Z O.O." ("МАСТ-БУД СП. З О.О."), що діє в Україні через Представництво "МАСТ-БУД СП. З О.О."  залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 21.02.2022р. у справі №906/764/21 - без змін.
2. Справу №906/764/21 повернути до Господарського суду Житомирської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "14" листопада 2022 р.

Головуючий  суддя                                                                      Павлюк І.Ю. 

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.  

Суддя                                                                                              Юрчук М.І.