ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м  У к р а ї н и

21 жовтня 2022 року | м. Ужгород | № 807/93/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Іванчулинця Д.В.,
при секретарі судового засідання Костелей І.Ф.,
за участі сторін та осіб, які беруть участь у розгляді справи:
позивач – не з`явився;
представника відповідача – Савицького С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ ВП 44106694), –

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 21 жовтня 2022 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано 31 жовтня 2022 року.

28 січня 2016 року, ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області, якою просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 15293-17 від 15 червня 2015 року, № 15294-17 від 15 червня 2015 року, № 15295-17 від 15 червня 2015 року, № 15296-17 від 15 червня 2015 року, № 15297-17 від 15 червня 2015 року, № 15298-17 від 15 червня 2015 року, що видані ДПІ у м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області (том І, а.с.4-8).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним були отримані податкові повідомлення від 15 червня 2015 року: №15293-17 на суму 480,54 грн., №15294-17  на суму 1157,39 грн., №15295-17 на суму 1280,69 грн., №15296-17 на суму 1019,27 грн., №15297-17 на суму 1057,58 грн., №15298-17 на суму 753,44 грн., що видані ДПІ у м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області та якими визначено суму податкових зобов`язань за платежем: Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Суми податкових зобов`язань встановлені зазначеними ППР нараховані ДПІ у м. Ужгород самостійно за 2014 рік базовий податковий період або плановий бюджетний період. Окрім того, зазначає, що відповідачем не було додано до спірних податкових повідомлень-рішень розрахунку податкового зобов`язання, та на даний момент позивач їх не отримував, що на думку позивача, суперечить вимогам     статті 58 Податкового кодексу України. Також, в податкових повідомленнях-рішеннях не вказано нормативно-правовий акт відповідно до якого був зроблений розрахунок податкового зобов`язання. Із тексту оскаржуваних ППР не можна встановити їх змістовну частину, а саме на підставі чого і за що нараховані податкові зобов`язання. На підставі чого, позивач вважає, всі податкові повідомлення-рішення такими, що прийнятті з порушенням норм чинного законодавства та не у межах наданих повноважень та просить суд такі скасувати.
Відповідно до поданих відповідачем заперечень, які містяться у матеріалах даної адміністративної справи відповідач проти позову заперечує, вказує на те, що доводи позивача, які наведені у адміністративному позові є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Відповідач не погоджується з твердженнями позивача відносно порушення статті 4 пункту 4.1. підпункту 4.1.9 ПК України оскільки така передбачає терміни введення змін до елементів податків та зборів, саме для законодавчого органу, яким не є відповідач. Зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства, а саме статті 58 ПК України та "Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків", що затверджені наказом Міністерства фінансів України від 28 листопада 2012 року № 1236, який не передбачає складання податкового розрахунку до вищенаведених податкових повідомлень-рішень. Враховуючи наведене, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача (том І, а.с.36-40).
28 серпня 2017 року постановою Закарпатського окружного адміністративного суду позовну заяву заявою ОСОБА_1 до Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено. Визнано протиправними та скасовано:
- податкове повідомлення-рішення № 15293-17 від 15 червня 2015 року;
- податкове повідомлення-рішення № 15294-17 від 15 червня 2015 року;
- податкове повідомлення-рішення № 15295-17 від 15 червня 2015 року;
- податкове повідомлення-рішення № 15296-17 від 15 червня 2015 року;
- податкове повідомлення-рішення № 15297-17 від 15 червня 2015 року;
- податкове повідомлення-рішення № 15298-17 від 15 червня 2015 року (том І, а.с.201-208).
02 листопада 2017 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області – залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2017 року у справі № 807/93/16 – без змін (том І, а.с.238-244).
17 січня 2018 року додатковим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 551,20 грн. (том І, а.с.251-253).
14 липня 2022 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області задоволено частково. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року – скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (том ІІ, а.с.54-60).
25 липня 2022 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративної справи №807/93/16.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року, головуючим у даній справі призначено суддю Іванчулинця Д.В..
01 серпня 2022 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято дану адміністративну справу до провадження суду.
12 вересня 2022 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення підготовчого судового засідання, задоволено клопотання Головного управління ДПС у Закарпатській області про заміну відповідача правонаступником, замінено відповідача Ужгородську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області правонаступником – Головним управлінням ДПС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, буд. 52, код ЄДРПОУ ВП 44106694) та закрито пiдготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з мотивів наведених у письмових запереченнях та просив суд відмовити в задоволенні позову.
Розгляд даної справи неодноразово відкладався у зв`язку з існуванням на те об`єктивних причин.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. 
Як вбачається з матеріалів справи, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта також містяться відомості щодо наявності у позивача нерухомого майна – позивач є власником шести об`єктів житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_2 , а саме: кв.1 загальна площа 28,7 кв.м та житлова 16,4 кв.м, кв.3 загальна площа 45,0 кв.м та житлова 25,7 кв.м, кв. 2 загальна площа 75,4 кв.м та житлова 57,7 кв.м, кв. 5 загальна площа 70,3 кв.м та житлова 24,4 кв.м, кв. 4 загальна площа 63 кв.м та житлова 38,2 кв.м, кв. 1А загальна площа 60,4 кв.м та житлова 40,9 кв.м (том І, а.с.144-155).
Судом також встановлено, що 15 січня 2014 року позивачем було подано до ДПІ у м. Ужгороді заяву, якою останній повідомив, що він є власником шести вищенаведених об`єктів житлової нерухомості (том І, а.с.143).
15 червня 2015року відповідачем було прийняті податкові повідомлення-рішення: № 15293-17 на суму 480,54 грн., № 15294-17 на суму 1157,39 грн., № 15295-17 на суму 1280,69 грн., № 15296-17 на суму 1019,27 грн., № 15297-17 на суму 1057,58 грн., № 15298-17 на суму 753,44 грн., якими визначено суму податкових зобов`язань за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" (том І, а.с.9-11).
Суми податкових зобов`язань визначені зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями – визначені відповідачем самостійно за 2014 рік.
Позивач не погодився із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями та оскаржив їх в адміністративному порядку. Рішенням ДФС за результатами розгляду скарг, було відмовлено в задоволені скарг.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів Законом України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 № 71-VIII (далі – Закон України № 71-VIII) було запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.
Законом України № 71-VIII було запроваджено низку правових норм, що врегулювали питання справляння місцевих податків.
Відповідно до вимог пункту 10.3 статті 10 Податкового кодексу України, в редакції Закону України № 71-VIII (далі – ПК України), місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Тобто, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені статтею 12 ПК України. 
Відповідно до вимог пункту 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Зі змісту наведених законодавчих норм випливає, що встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є безумовним обов`язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.
Одночасно відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період).
Плановим відповідно до норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради.
Згідно підпункту 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 ПК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать, зокрема, до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.
Отже, рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків приймається до початку наступного бюджетного періоду і набирає чинності з наступного бюджетного періоду. При цьому відповідно до пункту 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України.
Враховуючи викладене, виключно місцева рада має компетенцію щодо прийняття рішень стосовно встановлення місцевих податків протягом бюджетного періоду, причому таке рішення набуває чинності лише з початку наступного бюджетного періоду, але з урахуванням приписів підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України.
Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також статтею 26 частиною 1 пунктом 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та статтею 143 Конституції України.
Судом встановлено, що відповідачем при прийнятті оскаржених рішень були використані, крім норм ПК України й: Положення про порядок сплати податку на нерухоме майно до бюджету міста Ужгорода, що затверджене рішенням VI сесії VI скликання Ужгородської міської ради від 03 червня 2011 за № 163, Положення про порядок сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до бюджету міста Ужгорода, що затверджене рішенням XX сесії VI скликання Ужгородської міської ради від 19 грудня 2013 року за № 1144, рішенням ХХII VI скликання Ужгородської міської ради від 29 травня 2014 року за № 1309 "Про зміни до рішення міської ради від 19 грудня 2013 року № 1144 (том І, а.с.104-107).
Акти органів місцевого самоврядування згідно статей 143, 144 Конституції України, статей 69, 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є обов`язковим для виконання всіма розташованими на відповідній території. 
Судом встановлено, що при обчисленні зазначеного податку для позивача, як платника податку відповідач застосував дві різні бази оподаткування протягом одного податкового періоду: житлову площу об`єкта нерухомості з 01 січня 2014 року по 31 березня 2014 року та загальну площу об`єкта нерухомості з 01 квітня 2014 року по 31грудня 2014 року.
Відповідно до статті 4 пункту 4.1 підпункту 4.1.9 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується, зокрема на принципі, як от стабільності, відповідно до якого – зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. 
Проте такі дії контролюючого органу не мають законних підстав і є невірним тлумаченням норм податкового законодавства в порушення норм статті 19 та статті 58 Конституції України.
Змінами в статті 265 ПК України встановлені нові критерії якими повинні керуватись органи місцевого самоврядування при установленні місцевих податків або змін до них в порядку встановленим статтею 12 ПК України з врахуванням норм статті 4 ПК України.
На виконання вимог ПК України, Рішенням Ужгородської міської ради № 1309 від 29 травня 2014 року "Про зміни до рішення міської ради від 19.12.2013р. №1144" були внесені зміни в "Положення про порядок сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до бюджету м. Ужгорода" зокрема: "слова "житлова площа" в усіх відмінках замінено відповідно словами "загальна площа" у відповідному відмінку".
Норми підпунктів 12.3.4, 12.4.3 пункту 12.3 статті 12 та пункту 12.5 ПК України є спеціальним щодо встановлення порядку набрання чинності рішень органів місцевого самоврядування, якими регулюється питання встановлення місцевих податків або змін до них.
Суд констатує, що рішенням Ужгородської міської ради № 1309 від 29 травня 2014 року "Про зміни до рішення міської ради від 19.12.2013р. №1144" Ужгородська міська рада змінила елемент податку, а саме – базу оподаткування.
Вищевказане Рішення було оприлюднене 06 червня 2014 року з розміщенням на сайті Ужгородської міської ради, відтак згідно правил, що встановлені статтею 12 пунктом 12.3 підпунктами 12.3.4, 12.4.3 та пунктом 12.5 ПК України повинні застосовуватися з 01 січня 2015 року і не можуть застосовуватись при обчисленні податку за 2014 рік.
Це узгоджується з вимогами норм підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України.
Відтак, суд констатує, що відповідачем при визначенні суми податкового зобов`язання за 2014 рік протиправно змінено базу оподаткування з житлової площі на загальну площу об`єкту нерухомості протягом одного податкового періоду. 
Щодо посилань позивача на порушення податковим органом вимог статті 58 Податкового кодексу України, у зв`язку з тим, що не направлено розрахунку податкового зобов`язання відповідно до Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 28 листопада 2012 року №1236 (далі по тексту – Порядок) суд зазначає таке.
Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, на який посилався відповідач в оскаржених податкових повідомленнях-рішення, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
У відповідності до пункту 58.1 статті 58 ПК України, у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення. Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення. До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій. Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. 
Таким чином Податковий кодекс України визначає випадки при наявності яких платнику надсилається відповідний розрахунок. Лише порядок (процедуру) надсилання таких розрахунків встановлюється визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. 
Отже, законодавцем визначено, що у випадку, коли сума грошового зобов`язання платника податків розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу, то у такого органу існує обов`язок щодо додавання до податкового повідомлення-рішення розрахунку, у даному випадку, податного зобов`язання.
Контролюючим органом не заперечується, що грошове зобов`язання платника податків було розраховано ним відповідно до статті 54 ПК України. А відтак, у такого органу існує обов`язок щодо додавання до податкового повідомлення-рішення розрахунку, у даному випадку, податного зобов`язання.
Судом встановлено, що підтверджується у письмових запереченнях відповідача, що розрахунку податкового зобов`язання до оскаржених податкових повідомлень-рішень в порушення статті 58 пункту 58.1 ПК України, відповідачем додано не було.
Однак, представником відповідача на вимогу суду надано розрахунок податкового зобов`язання по податкових повідомленнях-рішенням:
- № 15293-17 від 15 червня 2015 року, згідно якого позивачеві нараховано податок за І квартал 2014 року 20,46 грн., за ІІ-ІV квартали 2014 року 460,08 грн. всього 480,54 грн.;
- № 15294-17 від 15 червня 2015 року, згідно якого позивачеві нараховано податок за І квартал 2014 року 30,44 грн., за ІІ-ІV квартали 2014 року 1126,95 грн. всього 1157,39 грн.;
- № 15295-17 від 15 червня 2015 року, згідно якого позивачеві нараховано податок за І квартал 2014 року 71,99 грн., за ІІ-ІV квартали 2014 року 1208,70 грн. всього 1280,69 грн.;
- № 15296-17 від 15 червня 2015 року, згідно якого позивачеві нараховано податок за І квартал 2014 року 51,03 грн., за ІІ-ІV квартали 2014 року 968,24 грн. всього 1019,27 грн.;
- № 15297-17 від 15 червня 2015 року, згідно якого позивачеві нараховано податок за І квартал 2014 року 47,66 грн., за ІІ-ІV квартали 2014 року 1009,92 грн. всього 1057,58 грн.;
- № 15298-17 від 15 червня 2015 року, згідно якого позивачеві нараховано податок за І квартал 2014 року 32,06 грн., за ІІ-ІV квартали 2014 року 721,37 грн. всього 753,43 грн..
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що податковим органом правильно визначено бази оподаткування за І квартал 2014 року по податкових повідомленнях-рішеннях:
- № 15293-17 від 15 червня 2015 року в сумі 20,46 грн.;
- № 15294-17 від 15 червня 2015 року в сумі 30,44 грн.;
- № 15295-17 від 15 червня 2015 року в сумі 71,99 грн.;
- № 15296-17 від 15 червня 2015 року в сумі 51,03 грн.;
- № 15297-17 від 15 червня 2015 року в сумі 47,66 грн.;
- № 15298-17 від 15 червня 2015 року в сумі 32,06 грн..
Отже, в цій частини в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Що стосується визначення бази оподаткування за ІІ-ІV квартали 2014 року по оскражуваним податковим повідомлення-рішення, суд констатує, що нарахування податковим органом здійснено без існування на те законних підстав і є невірним тлумаченням податкового законодавства в порушення вимог статей 19 та 58 Конституції України.
Згідно із пунктом 1 частиною 3 статтею 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Разом з тим, частиною 2 статтею 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 160-163 КАС України, суд, – 

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ ВП 44106694) – задовольнити частково.
2. Визнати протиправними та скасувати в частині нарахування за ІІ-ІV квартал 2014 року:
- податкове повідомлення-рішення № 15293-17 від 15 червня 2015 року в сумі 460,08 грн.;
- податкове повідомлення-рішення № 15294-17 від 15 червня 2015 року в сумі 1126,95 грн.;
- податкове повідомлення-рішення № 15295-17 від 15 червня 2015 року в сумі 1208,70 грн.;
- податкове повідомлення-рішення № 15296-17 від 15 червня 2015 року в сумі 968,24 грн.;
- податкове повідомлення-рішення № 15297-17 від 15 червня 2015 року в сумі 1009,92 грн.;
- податкове повідомлення-рішення № 15298-17 від 15 червня 2015 року в сумі 721,37 грн..
3. У задоволенні решти частини позовних вимог – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя | Д.В. Іванчулинець