СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року                                 м. Харків                        Справа № 922/1093/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Чернота Л.Ф., суддя Зубченко І.В., суддя  Радіонова О.О. 
За участю секретаря судового засідання: За участю представників сторін: від позивача:  від відповідача:	 Яковенко В.С.   не з`явились  Лисенко В. С. (адвокат) свідоцтво про право на заняття    адвокатською діяльністю Серія ДН №5146 від 30.08.2018, довіреність №01-01-23/1019-22 від 02.06.2022	

розглянувши  апеляційну скаргу  (вх. №1168 Х/3)	 Комунального підприємства “Харківводоканал”,                     м. Харків	

на рішення господарського суду	  Харківської області 	
від 	17.10.2022 року (повний текст складено та підписано 17.10.2022 року)	
у справі                                                       за позовом до  про	№922/1093/22 (суддя Лаврова Л.С.) Фізичної особи - підприємця Демченка Олександра Миколайовича, м. Харків                                          Комунальне підприємство “Харківводоканал”,                    м. Харків стягнення заборгованості та нарахувань	
ВСТАНОВИВ: 
До Господарського суду Харківської області звернувся Фізична особа - підприємець Демченко Олександр Миколайович з позовом до Комунального підприємства “Харківводоканал”, м. Харків та просив суд стягнути з Комунального підприємства “Харківводоканал”,  м. Харків (код за ЄДРПОУ 03361715) на користь Фізичної особи - підприємця Демченко Олександра Миколайовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову суму в розмірі 1001194,85 грн. (один мільйон одна тисяча сто дев`яноста чотири грн. 85 коп.), з яких: 
- 928 190,00 грн. - сума основного боргу за договором;
- 65 666,04 грн. -  інфляційні нарахування, згідно ст. 625 ЦК України; 
- 7338,81грн. - 3%-річних, згідно ст. 625 ЦК України.
Загальна сума позовних вимог за результатами розрахунку: 1001194,85 грн. Стягнути з Комунальне підприємство “Харківводоканал”, м. Харків (код за ЄДРПОУ 03361715) на користь Фізичної особи - підприємця Демченко Олександра Миколайовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми судових витрат, а саме судовий збір та витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката.
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на невиконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №12/9-ПЦ/21 від 08.09.2021 в частині здійснення оплати вартості отриманого товару.
Ухвалою від 22.07.2022 було відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи.
          Рішенням господарського суду Донецької області від 17.10.2022 у справі №922/1093/22 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства “Харківводоканал”, м. Харків на користь Фізичної особи - підприємця Демченко Олександра Миколайовича заборгованість в розмірі 928 190,00 грн, три відсотки річних - 7 338,81 грн, інфляційні втрати - 65 666,04 грн та 15 017,92 грн судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд дійшов наступних висновків:
- відповідачем не надано відповідних документів Торгово-промислової палати України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання саме зобов`язання за укладеним сторонами договором в наслідок непереборної сили, а тому суд відхилив посилання відповідача на ненастання строку виконання зобов`язання у зв`язку з військовим станом;
- позивач здійснив поставку товару за укладеним сторонами договором, однак відповідач не здійснив оплату вартості отриманого товару в обумовлені умовами договору строки, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 928 190,00 грн заборгованості є обґрунтованими.
- перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню інфляційних втрат і 3% річних, суд визнав їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.
          Не погодившись з ухваленим рішенням суду, через “Електронний суд”  Комунальне підприємство “Харківводоканал”, м. Харків звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 27.10.2022 (зареєстрованою канцелярією суду 28.10.2022 за вх.№1168 Х/3), з додатками (Довіреність від КП Харківводоканал до 31.05.2023 ЕЦП Приватбанк.pdf.; Свідоцтво адвоката ЕЦП Приватбанк.pdf.; ОвисА-95 Талоны на 5590 литров.pdf.; Доказ направлення апеляційної скарги позивачу в електронному вигляді.jpg.; Судовий збір за подачу апеляційної скарги.pdf.), за змістом якої відповідач просить:
- прийняти апеляційну скаргу КП “Харківводоканал” та відкрити апеляційне провадження;
- розглядати справу за участю представника КП “Харківводоканал”;
- апеляційну скаргу КП “Харківводоканал” задовольнити. Рішення Господарського
суду Харківської області від 17.10.2022 по справі №922/1093/22 скасувати.
- прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.
Комунальне підприємство «Харківводоканал» вважає рішення таким, що ухвалене без належного дослідження усіх суттєвих обставин, що мають значення для справи, що обумовило хибне визначення правової природи спірних правовідносин. А відтак, привело до неправильного застосування норм матеріального права та, як наслідок, - ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення по суті справи. 
Апелянт стверджує, що Торгово-промислова палата України підтвердила той факт, що обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення – форс-мажорними обставинами.
Таким чином, питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків та обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності, є загальновідомим та нормативно врегульованим.
Ввважає, що що засвідчені ТПП форс-мажорні обставини безпосередньо вплинули на спроможність КП «Харківводоканал» виконувати свої виробничі функції, а також договірні зобов`язання.
Акцентує увагу суду, що застосування форс-мажору регулюється, як на законодавчому, так і на договірному рівні, та насамперед є договірним інструментом. Щодо юридичної природи форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), вважає, що вона лежить не тільки в площині правових відносин, пов`язаних з відповідальністю суб`єкта господарювання за невиконання зобов`язань в період існування таких обставин (штрафні санкції, збитки), але й дозволяє відтермінувати зобов`язання, якщо це врегульовано договором.
У контексті наведенного апелянт вважає, що  на увагу суду заслуговує той факт, що відтермінування виконання зобов`язань через настання форс-мажору врегульовано п. 8.1. договору, яким чітко встановлено, що “настання таких обставин автоматично продовжує термін виконання зобов`язань на весь період їх дії”.
Також скаржник зауважує, що ані положення договору щодо перенесення термінів виконання зобов`язань, ані листи ТПП України не передбачають будь-яких додаткових умов, у тому числі встановлення причинно-наслідкового зв`язку, для застосування п.8.1 договору, по якому обидві сторони досягли згоди щодо переносу термінів його виконання у разі дії непереборної сили.
Враховуючи зазначене, в контексті п. 8.1 договору щодо зміни терміну виконання зобов`язань, висновок суду про те, що вдповідач повинен був довести причинно- наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання за даних конкретних обставин справи та надати відповідні документи ТПП України, є хибним та свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні, цим обставинам.
Також, апелянт звертає  увагу суду на той факт, що позивач намагається стягнути гроші за товар, який по факту не був отриманий відповідачем. Доказів, які б спростували вказаний висновок матеріали справи не містять.
Водночас, апелянт посилається на п.1.1. договору, «Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві Товар…., а Покупець прийняти і оплатити такий Товар.».
При цьому, відповідно до п.5.7 договору, форма відпуску товару: смарт-карти/талони.
Пунктом 5.8.4 договору передбачено, що «Передача Покупцю Товару за талонами здійснюється на АЗС шляхом заправки автотранспорту та механізмів Покупця».
Пунктом 5.8.5 договору передбачено, що «Талон, наявний у Покупця, є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у талоні об`єму і марки Товару, після чого обов`язки Постачальника щодо поставки відповідної партії Товару вважаються виконаними та Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем».
Апелянт стверджує, що фактичного відпущення палива відповідачу по усім виданим талонам не відбулось, оскільки вони програмно були заблоковані позивачем у його комп`ютерній системі та перестали прийматись на його АЗС. На підтвердження цього факту, відповідач надає скановані копії цих талонів на бензин А-95 загальним об`ємом 5590 літрів, які є не погашеними та поставка товару за якими не відбулась. 
На переконання апелянта, посилаючись на видані позивачем накладні, як на доказ підтвердження поставки товару (п. 4.1. договору), суд у рішенні помилково ототожнив вказане з фактом отримання відповідачем товару, не маючи в матеріалах справи жодних доказів щодо цього.
Тому, ухвалюючи рішення по справі та стягуючи з  КП «Харківводоканал» -                    928 190,00 грн за договором, суд необґрунтовано вважав доведеним факт отримання відповідачем товару відповідно до предмету договору «про закупівлю товару».
Враховуючи викладене, апелянт вважає, що висновок суду, покладений в обґрунтування прийнятого рішення про те, що «Позивач здійснив поставку товару за укладеним сторонами договором, однак відповідач не здійснив оплату вартості отриманого товару в обумовлені умовами договору строки, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 928 190,00 грн заборгованості є обґрунтованими» - є помилковим та безпідставним.
Крім того, скаржник вважає що, суд з причин недослідженості усіх обставин справи та невірного тлумачення положень договору, дійшов помилкового висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 3% річних у сумі 7338,81 грн та інфляційних втрат у сумі 6 566,04 грн та незаконно стягнув їх з відповідача.
Зазначене судом першої інстанції не було дотримано в повній мірі, що призвело до
прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, яким порушені права сторонни по справі.
Апенлянт вважає, що Господарський суд Харківської області суд не повно дослідив обставини справи, не встановив правову природу спірних правовідносин, результатом чого є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а відтак ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що обґрунтовано та вмотивовано вказує на потребу у скасуванні оскаржуваного рішення.
Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 28.10.2022 р. в порядку ст.32 Господарського процесуального кодексу України головуючим (суддею-доповідачем) з розгляду цієї апеляційної скарги визначено суддю Чернота Л.Ф., тоді як іншими членами колегії є Зубченко І.В., Радіонова О.О. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.11.2022, відкрито апеляційне провадження у справі №922/1093/22. Встановлено учасникам справи строк до 21.11.2022р. (включно) для подання відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України. Запропоновано учасникам справи в строк до 21.11.2022р. (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів іншим учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 Господарського процесуального кодексу України. Призначено апеляційну скаргу Комунального підприємства “Харківводоканал”, м. Харків справу до розгляду на "07" грудня 2022 р. о 09:20  годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 131. Запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми “Електронний суд” (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом упоноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду: inbox@eag.court.gov.ua. Витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/1093/22.
10.11.2022 на виконання вимог ухвали суду з господарського суду Харківської області за вх.№ 6978 надійшли матеріали справи №922/1093/22.
21.11.2022 за вх. №7252    на електронну адресу суду від Фізичної особи-підприємця Демченко Олександра     Миколайовича надійшов відзив на апеляційну скаргу  за змістом якого останній просить, залишити апеляційну скаргу Комунального підприємства “Харківводоканал”, м. Харків без задоволення, а судове рішення Господарського суд Харківської області по справі №922/1093/22 від 17.10.2022 без змін. 
У судовому засіданні 07.12.2022 відповідач  (апелянт) вказував на відтермінування сплати,  листи ТПП України, які розміщені на офіційному сайті та на його думку суттєво впливають на розгляд справим, також посилався на пункти 5.7 та 5.8.4 договору про закупівлю товару №12/9-ПЦ/21 від 08.09.2021. Стверджував, що постиавка товару не відбулась. Також акцентував увагу суду на талонах. На питання суду чи були вказані докази (талони) надані до суду першої інстанції надав обгрунтування, що не було об`єктивної можливості, у зв`язку з великим обсягом талонів не міг згуртувати та своєчасно надати. Конттрозрахунок також відповідачем надано не було. Просив апеляційну скаргу                          КП “Харківводоканал” задовольнити. Рішення Господарського суду Харківської області від 17.10.2022 по справі №922/1093/22 скасувати. Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повномуобсязі.

Позивач в судове засідання 07.12.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать відомості картки обліку вихідних документів, а також повідомлення про вручення поштових відправлень.
Статтею 120 частинами 3, 7 Господарського процесуального кодексу України передбачено наступне:
Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України “Про доступ до судових рішень” кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала Східного апеляційного господарського суду від 04.11.2022, якою було призначено розгляд справи на 07.12.2022 о 09:20 год., було оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України 07.11.2022. 
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. 
Сторони не були позбавлені можливості дізнатися в суді апеляційної інстанції про подальший перебіг питання щодо зазначеної апеляційної скарги та своєчасно ознайомлюватися з відповідними судовими рішеннями в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Також, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі “Пономарьов проти України”.)
          Враховуючи належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, а також з огляду на те, що явка сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а наявних матеріалів справи на думку суду достатньо для прийняття законного і обґрунтованого судового рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача.
Відповідно до вимог статей 222, 223 Господарського процесуального кодексу         України фіксування судового засідання здійснювалося за допомогою технічних засобів фіксації та було складено протокол судового засідання. 
У відповідності до вимог частини 1, 2, 4, 5   статті 269 Господарського процесуального кодексу України     суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на нижче викладене.

Як вбачається з матеріалів справи між ФОП Демченко Олександром Миколайовичем та КП «Харківводоканал» за результатом проведеної процедури публічних закупівель в системі електронних закупівель Prozorro було укладено договір поставки №12/9-ПЦ/21 від 08.09.2021 року (далі - договір). Протягом дії договору було укладено п`ять додаткових угод:
- Додаткова угода №1 від 22.10.2021 якою змінено ціну за одиницю товару з 29,64грн. за літр до 30,69 грн. за літр;
- Додаткова угода №2 від 09.11.2021 якою змінено ціну за одиницю товару з 30,69грн. за літр до 31,60 грн. за літр;
- Додаткова угода №3 від 24.11.2021 якою змінено ціну за одиницю товару з 31,60грн. за літр до 31,69 грн. за літр;
- Додаткова угода №4 від 03.12.2021 якою змінено строк поставки товару до 31.12.2022 пункт 5.3 договору та строк дії договору до 31.12.2022 - пункт 10.1. договору.
- Додаткова угода №5 від 17.12.2020 якою змінено ціну за одиницю товару з                    31,69 грн. за літр до 32,84 грн. за літр.
Позивачем було передано Бензин А-92 за накладними:
- від 01.10.2021 №Т-16175 на суму 74 100,00 грн.
- від 02.11.2021 №Т-16607 на суму 3 0690,00 грн.
- від 09.11.2021 №Т-16712 на суму 158 000,00 грн.
- від 16.10.2021 №Т-16808 на суму 31 600,00 грн.
- від 24.11.2021 №Т-16922 на суму 158 450,00 грн.
- від 08.12.2021 №Т-17128 на суму 158 450,00 грн.
- від 23.12.2021 №Т-17338 на суму 158 450,00 грн.
- від 12.01.2022 №Т-17505 на суму 158 450,00 грн.

Факт поставки відповідачеві товару підтверджується видатковими накладними та не заперечувався відповідачем. 
Згідно з п. 4.1 покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 120 календарних днів з моменту поставки відповідної партії товару, що підтверджується відповідною видатковою накладною.
Однак, відповідачем не було здійснено оплату вартості отриманого товару. З урахуванням строку розрахунку за поставлений товар 120 днів:
- накладна від 01.10.2021 №Т-16175 на суму 74 100,00 грн. прострочена на 157 днів.
- накладна від 02.11.2021 №Т-16607 на суму 30 690,00 грн. прострочена на 125днів.
- накладна від 09.11.2021 №Т-16712 на суму 158 000,00 грн. прострочена на                        118 днів.
- накладна від 16.11.2021 №Т-16808 на суму 31 600,00 грн. прострочена на 111 днів.
- накладна від 24.11.2021 №Т-16922 на суму 158 450,00 грн. прострочена на                            103 днів.
- накладна від 08.12.2021 №Т-17128 на суму 158 450,00 грн. прострочена на 89 днів.
- накладна від 23.12.2021 №Т-17338 на суму 158 450,00 грн. прострочена на 74 днів.
- накладна від 12.01.2022 №Т-17505 на суму 158 450,00 грн. прострочена на 54 днів.
Заперечуючи проти заявлених вимог відповідач стверджував, що відповідно до договору про закупівлю №12/9 - ПЦ/21 від 08.09.2021 строк оплати за отриманий товар ще не настав. 
Пунктом 4.1 договору визначено, що перерахування коштів на рахунок позивача здійснюється протягом 120 днів з дати поставки відповідної партії товару. 
Пунктом 8.1 договору визначено, що настання обставин непереборної сили, а саме війни, автоматично продовжує термін виконання зобов`язань на весь період їх дії. 
Факт військової агресії Російської Федерації проти України, є загальновідомим та підтверджується введенням воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1. 
Таким чином, на думку відповідача, відповідно до пункту 8.1 договору, з 24.02.2022 автоматично продовжився строк оплати за поставлений товар для накладних які видані після 27.10.2021 (120 днів).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.  
24.02.2022 р. у зв`язку з воєнною агресію Російської Федерації проти України відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 запроваджено воєнний стан.
В порядку статті 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Відповідно до п. 8.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, що знаходяться поза сферою контролю не виконуючої Сторони (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна, зміни в законодавстві, дії державних органів, тощо). Настання таких обставин автоматично продовжує термін виконання зобов`язань на весь період їх дії. 
За умовами п. 8.2-8.3 договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України, іншими компетентними органами, тощо.
З матеріалів справи вбачається, що Торгово-промислова палата (ТПП) України листом від 28.02.2022 р. “…засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”.
Однак, як вірно зазначено у рішенні суду перої інстанції, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. 
Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, – це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. 
Стаття 617 Цивільного кодексу України звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору. 
Але, сама по собі війна з РФ не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. 
13 травня 2022 року ТПП України опублікувала на сайті пояснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.
Однак, в порушення п. 8.2-8.3 договору відповідачем не було надано до суду доказів повідомлення позивача про неможливість виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, не пізніше ніж протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі, як це встановлено договором. 
Також, відповідачем не надано відповідних документів Торгово-промислової палати України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання саме зобов`язання за укладеним сторонами договором в наслідок непереборної сили. 
Враховуючи наведене, суд першої інстанції  обгрунтовано відхилив посилання відповідача на ненастання строку виконання зобов`язання у зв`язку з військовим станом.
Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).
Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Приписами статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Як було обґрунтовано встановлено судом, позивач здійснив поставку товару за укладеним між сторонами договором, однак відповідач не здійснив оплату вартості отриманого товару в обумовлені умовами договору строки, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 928 190,00 грн заборгованості є обґрунтованими. 
Дослідивши аргументи відповідача викладені в апеляційній скарзі судова колегія апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідач посилається на загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 року та Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану», як на підставу настання форс-мажорних обставин, наслідком яких продовжується термін виконання зобов`язань.
Втім, ч.1 ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом 7 днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. 
Форс-мажорне застереження у пункті 8.3. договору №12/9-ПЦ/21 від 08.09.2021 року містять вимогу про належне підтвердження настання для сторони форс-мажорних обставин шляхом надання іншій стороні відповідного документу виданого ТПП України, іншими компетентними органами. Відповідним документом є сертифікат ТПП про настання форс-мажорних обставин виданий стороні договору.
Таким чином, лист ТПП не є сертифікатом у розумінні наведеного положення закону,та разом з тим, не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого настали певні форс-мажорні обставини. 
Водночас, ст.77 Господарського процесуального кодексу встановлює критерії допустимості доказів для цілей господарського судочинства. Так, ч.1 цієї статті визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
З наведених матеріально-правових і процесуальних норм судова колегія апеляційної інсанції доходить висновку про те, що лист ТПП не є достатнім і допустимим доказом настання для конкретної особи форс-мажорних обставин - ні для цілей повідомлення іншої сторони згідно з договором, ні для доказування в судовому провадженні. 
Так, у постанові Касаційного господарського суду від 01.06.2021 у справі №910/9258/20 суд послався на раніше сформульований у цілій низці своїх постанов висновок, відповідно до якого: засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на ТПП України та уповноважені нею регіональні ТПП; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання – саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. 
Отже, навіть у разі наявності сертифікату ТПП про форс-мажор суд оцінюватиме цей доказ у сукупності з іншими. 
У постанові від 14.06.2022 у справі №922/2394/21 підтверджено: «форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для данного конкретного випадку. 
Керуючись наведеними правовими висновками суду касаційної інстанції, при розгляді форс-мажорних спорів наразі (як і раніше) суди виходять з того, що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат ТПП України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. 
При цьому, встановлюється на наявність чи відсутність обставин форс-мажору саме для конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Сам лише факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не звільняє сторону від відповідальності, якщо такі обставини прямо не перешкоджають фізично чи юридично виконати конкретний обов`язок за договором. 
Настання форс-мажорних обставин не є підставою для невиконання стороною зобов`язання, строк виконання якого сплив до дати настання таких обставин, а також для звільнення сторони від відповідальності в такому випадку.
Більш того, строк настання зобов`язання з оплати за поставлений товар настав на початку лютого 2022 року, отже посилання на неможливість виконання зобов`язань не може бути поставлена у залежність від початку збройної агресії РФ. 
Крім того, відповідач після початку війни продовжував купівлю товару у                       ФОП Демченко О.М. за новими договорами та здійснював розрахунки за ними, що свідчить про спроможність відповідача виконувати зобов`язання в умовах воєнного стану.
Посилання відповідача на наявність в нього талонів на пальне, як на підставу задоволення апеляційної скарги, з підстав того, що на його думку, наявність в нього на руках талонів, поставка товару не відбулася, мудова колегія апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.
Відповідно до пункту 4.1. договору встановлено обов`язок покупця (відповідача) здійснити оплату поставленого товару протягом 120 календарних днів з моменту поставки партії товару на підставі підписаної сторонами видаткової накладної. 
Крім того, таким чином відповідач підтверджує не лише той факт, що постачальник за договором ФОП Демченко О.М. виконав свої зобов`язання, поставивши відповідачу товар, а й те, що відповідач отримував товар з АЗС позивача. 
За оспорюваним договором відповідач отримав талони на бензин А-95 в загальній кількості 29 500 літрів, в той час як в апеляційній скарзі згадує лише про 5 590 літрів. 
Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку що доводи відповідача не спростовують факти викладені в рішенні суду.
Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
За порушення строків оплати позивачем було нараховано відповідачу інфляційні втрати - 65 666,04 грн. та 3% річних - 7338,81 грн.  
Перевіривши правові підстави, період по нарахуванню інфляційних втрат і                    3% річних, судова колегія  вважає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.
Враховуючи встановлені обставини, зазначені положення діючого законодавства України і умови укладеного сторонами договору, наявність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, господарський суд Харківськоїобласті дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.  
Стосовно питання розподілу судових витрат учасників справи, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду, тому як дійсно, позивачем не було надано доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі.
Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1    статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод    (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Східний апеляційний господарський суд вважає, що хоча поняття «обґрунтованого» рішення не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент учасників справи, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення, проте суд у будь-якому випадку, навіть без відображення окремих аргументів у своєму рішенні (якщо він вважає їх такими, що не впливають на   правильне рішення   спору або не відносяться до суті справи), в силу імперативних приписів    статті 236 ГПК України    повинен під час розгляду справи надати оцінку особливо тим аргументам учасників справи, оцінка яких є необхідною для правильного вирішення спору.
Суд зауважує, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд,    стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Частиною 1 статті 276 встановлено підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, так у вказаній статті зазначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що відповідачу за даною справою надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга     Комунального підприємства “Харківводоканал”,  м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2022 року у справі №922/1093/22 задоволенню не підлягає.
    Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства “Харківводоканал”,  м. Харків залишити без задоволення. 
2. Рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2022 року у справі №922/1093/22 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
                Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.                                         
          Повний текст постанови складено та підписано 07.12.2022 р.     

Головуючий суддя                                                                    Л.Ф. Чернота

Суддя                                                                                           І.В. Зубченко  

Суддя                                                                                           О.О. Радіонова