УХВАЛА

25 жовтня 2022 року 
м. Київ
справа № 809/620/17
адміністративне провадження № К/990/27344/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України, за участю третьої особи -   ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України (далі - Івано-Франківська митниця ДФС України), Державної митної служби України (далі - ДМС України), в якому, уточнивши позовні вимоги, просила: визнати неправомірним та скасувати пункт 1 наказу «Про переведення»   від 01 березня 2017 року №72-к в частині переведення на посаду заступника начальника МП «Івано-Франківський-центральний» - начальника ВМО №1 ОСОБА_2 та зобов`язати Івано-Франківську митницю ДФС України запропонувати їй посаду заступника начальника МП «Івано-Франківський-центральний» - начальника ВМО №1 або рівнозначну посаду.
Справа неодноразово переглядалася судами.
Постановою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 09 липня 2020 року скасовано рішення суду першої та апеляційної інстанції, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2022     року, в позові відмовлено.
04 жовтня 2022 року ОСОБА_1 повторно надіслала касаційну скаргу на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2022 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення ними норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Заявник, посилаючись на положення пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, просить скасувати оскаржені судові рішення та задовольнити позов.
Предметом спору у цій справі є  правомірність наказу органу ДФС щодо призначення на керівну посаду іншої особи та зобов`язання начальника Івано-Франківської митниці ДФС України запропонувати цю посаду позивачу.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що позивач проходила службу на посаді начальника ВМО №1 МП "Івано-Франківськ-центральний", що у значенні Закону України «Про запобігання корупції» передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а отже справа не відноситься до справ незначної складності.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328      цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі ОСОБА_1 послалася на те, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статей 22, 40, 41, 42, 43, 44, 49-2 Кодексу законів про працю України (далі     - КЗпП України), статті 18 Закону України «Про соціальний  та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 7 частини першої статті 4 Закону України «Про державну службу».
Вирішуючи питання відкриття касаційного провадження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.
Так, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.
Проаналізувавши доводи заявника, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Так, судами у оскаржуваних судових рішеннях не застосовувалися приписи статей 22, 41, 42, 43, 44 КЗпП України, а у касаційній скарзі  не наведено обгрунтування необхідності закстосування цих норм до спірних правовідносин та вплив висновків Верховного Суду щодо указаних норм на спірні правовідносини, за обставин, установлених судами у цій справі, що мають індивідуальний характер.
Так, вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач, важаючи порушеним своє переважне право на зайняття посади, дотримання гарантій захисту від незаконного звільнення з державної служби, заявила позовні вимоги в частині скасування акта індивідуальної дії, який стосується прав та обов`язків іншої особи - ОСОБА_2 і не стосується жодного суб`єктивного матеріального права або законного інтересу позивача. Тобто ОСОБА_1 обрано спосіб судового захисту, який не відповідає таким способам, визначеним трудовим законодавством та законодавством, що регулює порядок проходження публічної служби. Крім того, судами встановлено, що захист прав позивача, пов`язаних з проходженням публічної служби реалізовано в межах судового розгляду іншого позову у справі №300/64/19, судовим рішенням у якій   ОСОБА_1 вже поновлено на роботі на посаді начальника відділу митного оформлення №1 митного поста "Івано-Франківськ-центральний" Івано-Франківської митниці ДФС з 21 червня 2017 року.
У касаційній скарзі відсутні об`єктивні доводи на спростування висновків судів, а мотиви заявника зводяться до часткового опису обставин справи, з посиланням на відсутність змін у штатному розписі, наявності у неї переважного права бути призначеною на нову посаду та суб`єктивних доводів про те, що вона «залишилася без посади, без місця роботи <….> і не була виведена поза штат», що не доведено під час розгляду судами цієї справи та свідчить про переоцінку доказів у справі, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України. 
Суд указує, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.
Отже, у скарзі відсутні обґрунтовані мотиви, за яких суд може відкрити касаційне провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки норми КАС України вимагають визначення такої норми, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.
Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, викладеного у постанові за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. 
За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України, за участю третьої особи -   ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає. 
Суддя                                                                                                                 С.А. Уханенко