ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 жовтня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/27557/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження  в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2021 р. (суддя Савченко А.В.) в справі № 160/27557/21 за позовом ОСОБА_1  до ІНФОРМАЦІЯ_1  про визнання бездіяльності протиправною,  зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1  (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р.,  зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р. з урахуванням базового місяця січень 2008 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2022 р. позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року, із застосуванням при перерахунку за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. базового місяця - січень 2008 року, в решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав  неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Апелянт вказує на неврахування судом першої інстанції, що виплата сум індексації  грошового забезпечення має здійснюватися у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі. Посилається на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/9/12 від 04.01.2016 р., за якими  індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям слід не нараховувати до окремого роз`яснення. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в період з січня 2016 року по лютий 2018 року у Міністерства оборони України  не було.
Вважає необґрунтованим застосування базового місяця січня 2008 року, адже таким місяцем має бути січень 2016 року, виходячи з вимог постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 р. 
Судом першої інстанції не  взято до уваги аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву, а копія ухвали про відкриття провадження надійшла без копії позову та додатків до нього.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково  з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України та отримував грошове забезпечення в ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується довідкою №6/1/251 від 18.10.2021 року щодо виплаченого грошового забезпечення підполковнику ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р.
Наказом головнокомандувача Збройних Сил України від 17.08.2021 року №253 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі пп. «б» ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 24.09.2021 року, у якій просив, зокрема, виплатити індексацію грошового забезпечення, починаючи з січня 2015 року по день звільнення.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 №6/3/483 від 18.10.2021 позивача повідомлено про те, що у період з 01.01.2016 р. по 31.03.2018 р. індексація грошового забезпечення не виплачувалась відповідно до роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 р. №248/3/9/1/2 про призупинення виплати індексації грошового забезпечення у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань, до окремого розпорядження, що підтверджується змістом копії відповідного листа.
Суд першої інстанції вважав, що відсутність у ІНФОРМАЦІЯ_2 фінансового ресурсу для виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року та відсутність механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні роки не звільняють відповідача від обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку, а не проведення та невиплата цієї гарантії є втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також судом першої інстанції зауважено, що у відповідача був обов`язок здійснити нарахування індексації грошового забезпечення, і цей обов`язок включає застосування відповідного базового місяця, адже визначення та застосування базового місяця при здійсненні індексації грошового забезпечення є невіддільною частиною цього процесу.
На думку суду першої інстанції, наслідком належного виконання обов`язку відповідача у спірних правовідносинах мало стати нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року, а вимоги позивача щодо врахування базового місяця не є передчасними, а спрямовані на ефективний захист вже порушеного права.
Суд першої інстанції частково задовольнив позов, оскільки для задоволення позову щодо зобов`язання здійснити перерахунок індексації є підстави за весь період, як просить позивач, з 01.01.2016 року до 01.03.2018 року включно, однак для зобов`язання застосувати базовий місяць (січень 2008 року) є підстави за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, тобто не включаючи 01.03.2018 року, оскільки в березні 2018 року застосовується інший базовий місяць.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок частково обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1991 року по 15.09.2021 р. проходив військову службу в Збройних Силах України, з 2006 року – в ІНФОРМАЦІЯ_5 , з грудня 2018 року – в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач звернувся до відповідача з питання нарахування та виплати  індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р.
Листом від 18.10.2021 р. № 6/3/483 позивачу повідомлено, що в період з 01.01.2016 р. по 31.03.2018 р. індексація грошового забезпечення не виплачувалась відповідно до нормативно-правових актів, а саме роз`яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони від 04.01.2016 р. № 248/3/9/1/2 про призупинення виплати індексації грошового забезпечення у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань до окремого розпорядження (а.с. 14).
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання як права позивача на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р., так й питання застосування базового місяця.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Абзацом 2 частини четвертої  статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі – Закон № 2011-ХІІ)   встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до частин другої та третьої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Статтею 18   Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі  статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Відповідно до статті 1    Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-XII  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі – Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
За змістом статті 4 Закону № 1282-XII в чинній редакції індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 р. (далі - Порядок № 1078).
Згідно  з пунктом 6 Порядку № 1078     виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:
1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;
2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;
3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;
4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття;
5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються;
6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів;
7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці; проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Тобто індексація грошового забезпечення у випадках, передбачених законом, має бути  обов`язково нарахована та виплачена.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення не проведена, суд  першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р. 
Суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення  за період з 01.01.2016 р. по 28.12.2018 р. із застосуванням базового місяця січня 2008 року.
Суд звертає увагу, що на час звернення позивача до суду з цим позовом порушеним вважається право позивача саме отримання індексації грошового забезпечення.
Вище судом встановлено, що відповідачем не проведено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р., відповідно, на час звернення до суду між позивачем та ІНФОРМАЦІЯ_2 не існувало  спору щодо розміру індексації, а також стосовно застосування базового місяця при обчислення індексації.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Таким чином, судовому захисту підлягає лише порушене право.
При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. 
Відповідно, дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо: по-перше, такі дії вчинені суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної  законом  компетенції і по-друге, оспорювані дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Оскільки у спірному періоді відповідачем не проведено індексацію грошового забезпечення позивача, то й відсутній між сторонами спір про розмір такої індексації, а також про застосування показників базового періоду під час індексації грошового забезпечення.
Відтак, суд доходить висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення  за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р. із застосуванням січня 2008 р. як місяця, з якого починається обчислення споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, (базового місяця), є передчасними та не можуть бути задоволені, а належним способом захисту порушеного права позивача в контексті обставин цієї справи є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за спірний період. 
Доводи апелянта про відсутність бюджетних асигнувань на виплату військовослужбовцям індексації грошового забезпечення є неприйнятними, адже відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується ОТЦК та СП, кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.
Суд визнає  посилання відповідача на пункт 6 Порядку № 1078, у  якому визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах наявних фінансових ресурсів бюджетів на відповідний рік, як на підтвердження правомірності своїх дій необґрунтованими,  оскільки невиплата індексації є обмеженням права позивача на оплату праці та не може залежати від наявності або відсутності фінансових ресурсів бюджету.
При цьому судом враховано практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  є джерелом права.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Таким чином, суд зазначає, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 р. у справі №750/5074/17.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за  правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України  розглядаються за правилами загального позовного провадження,  судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку,  крім випадків, передбачених цим пунктом.
На користь позивача суд стягує судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 605,33 грн. (908 грн./3 * 2).
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що  висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають  обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права,  що є підставою  для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,   315,   317, 321,   322, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2021 р. в справі № 160/27557/21 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2021 р. в справі № 160/27557/21 за позовом ОСОБА_1  до ІНФОРМАЦІЯ_1  про визнання бездіяльності протиправною,  зобов`язання вчинити певні дії скасувати.
Ухвалити в справі № 160/27557/21 нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1  до ІНФОРМАЦІЯ_1  про визнання бездіяльності протиправною,  зобов`язання вчинити певні дії  задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1  індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р. 
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )  індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 33 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 03.10.2022 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
          Повне судове рішення складено 03.10.2022 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко