ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року		Справа № 300/6120/21 пров. № А/857/11853/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С.,
при секретарі судового засідання – Гранат В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року (суддя Скільський І.І., м.Івано-Франківськ), 

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (далі – ГУНП, НП відповідно) в якому просила визнати протиправними і скасувати:
наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника СОВПАП УКЗ ГУНП» від 27.07.2021 №1194 (далі – Наказ №1194);
наказ «По особовому складу» від 13.09.2021 №343 о/с (далі – Наказ №343 о/с);
поновити позивача на посаді старшого інспектора сектору організації відбору та проведення атестування поліцейських управління кадрового забезпечення (далі – Посада);
стягнути з ГУНП на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року у задоволені позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В доводах апеляційної скарги вказує, що висновки комісії відповідача про порушення позивачем службової дисципліни є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Під час проведення службового розслідування відповідач виходив лише з факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), не перевіряв та не з`ясовував чи мали місце повідомлені обставини стосовно вказаного правопорушення та чи є ці обставини доведеними. Зазначає, що не скоювала адміністративного проступку, службову дисципліну не порушувала.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Судове засідання призначене на 10.11.2022 відкладене на 24.11.2022 у зв`язку із зайнятістю представника позивача в іншому судовому засіданні.
24.11.2022 позивач та її представник в судове засідання не з`явились.
Після судового розгляду справи о 13:57 год судді-доповідачу передано клопотання представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи через погане самопочуття позивача (підвищення тиску, загострення хвороби на фоні сильного душевного хвилювання та воєнного стану у державі). Вказано, що копія медичної довідки на підтвердження зазначеного вище зазначеного буде подана до суду протягом дня (24.11.2022).
Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що наявність поганого самопочуття позивача не могло бути причиною неможливості взяття участі у цьому судовому засіданні безпосередньо представником позивача, який не навів які обставини перешкоджали йому взяти участь в судовому засіданні 24.11.2022, про яке позивач та її представник були завчасно повідомлені (10.11.2022).
Крім того, апеляційний суд наголошує на тому, що судом апеляційної інстанції у період дії воєнного стану та враховуючи поточну ситуацію в країні забезпечено процесуальну можливість для сторін та учасників справи доступу до суду, в тому числі і шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції та надіслання до суду апеляційної інстанції  необхідних процесуальних документів та письмових пояснень у даній справі для урахування їх під час розгляду апеляційної скарги. 
Таким чином, у сторін була процесуальна можливість прийняти участь у розгляді даної справи шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції та висловлення своєї позиції як в усній так і у письмовій формі, шляхом надіслання на поштову чи електронну адресу суду. Проте, сторони (позивач та її представник) не зважаючи на широкий обсяг прав, наданих їм щодо забезпечення процесуальні можливості доступу до суду такими правами не скористалися без поважних причин.
До того ж, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що до кінця робочого дня 24.11.2022 судом не отримано медичної довідки на підтвердження поганого самопочуття позивача-апелянта про яку зазначено у клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до частини другої, третьої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
Явка позивача та її представника по цій справі в суді апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, жодних нових доказів на спростовування наявних у справі матеріалів та письмових пояснень останніми до апеляційного суду не подавались.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача були наявні ознаки дисциплінарного проступку, які виявились у порушенні службової дисципліни - недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського, що призвело до приниження авторитету органу НП, а саме допущення керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, намаганні уникнути документування факту перебування нею у стані алкогольного сп`яніння шляхом відмови пройти в установленому порядку медичний огляд, як на місці так і в медичному закладі, з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, порушенні Присяги працівника поліції в частині неухильного дотримання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського, що призвело до підриву авторитету органів поліції, основним критерієм оцінки діяльності яких є рівень довіри населення.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 з 27.02.2006 по 06.11.2016 проходила службу в органах внутрішніх справ України (далі – ОВС), а з 07.11.2015 по 13.09.2021 перебувала на службі в органах НП, де з 01.03.2021 перебувала на Посаді (т.1 а.с.58).
Згідно інформаційної довідки від 12.07.2021 №3219/108/12-2021 до ГУНП надійшла інформація, що 12.07.2021 о 05:30 год, в м. Івано-Франківськ по вул. Коновальця, 117А, екіпажем Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області (далі – УПП) зупинено автомобіль Chevrolet Tacuma д.н.з. НОМЕР_1 (далі – ТЗ, Автомобіль відповідно) під керуванням Посада, ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (т.1. а.с.128). 
Зазначена інформація слугувала підставою для винесення наказу №1092 від 12.07.2021 «Про призначення службового розслідування», з метою повного та об`єктивного дослідження обставин за фактом порушення службової дисципліни Посада ОСОБА_1 (т.1.,а.с.99-101).
На підставі вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України та Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України №893 від 07.11.2018 р. (далі – Порядок), дисциплінарною комісією проведено службове розслідування, результати якого відображені у Висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівником СОВПАП УКЗ ГУНП від 22.07.2021 (далі – Висновок) (т.1. а.с.103-117).
В ході службового розслідування комісією ГУНП встановлено наступні обставини:
12.07.2021 о 05:23 год., на лінію 102 надійшло анонімне повідомлення про керування дівчиною у нетверезому стані ТЗ, синього кольору, який прямує у сторону центру по вул. Бандери або Коновальця, що у м. Івано-Франківську.
Того ж дня о 05:30 по АДРЕСА_1 працівниками УПП було зупинено даний автомобіль та встановлено, що ним керує ОСОБА_1 .
Надалі ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, проте вона відмовилась від його проходження на місці зупинки транспортного засобу та погодилась пройти у медичному закладі. Однак у медичному закладі також відмовилась від проходження медичного огляду.
Тому працівниками патрульної поліції відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП, який направлено на розгляд до суду.
Вказані обставини були встановлені в ході службового розслідування та підтверджуються наявними відеозаписами, аудіозаписом, поясненнями працівників поліції.
Постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2021 року у справі №344/11475/21 (далі – Постанова суду) ОСОБА_1 , визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року у справі №344/11475/21 Постанову суду скасовано, провадження у справі закрито на підставі пункту першого статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП (Постанова суду-1).
За вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні вимог пункту 2.5, підпункту «а» пункту 2.9 розділу ІІ «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) від 10.10.2001 №1306 (далі – ПДР), підпункту 1 пункту 5 статті 14, підпункту 5 пункту 2 статті 16 розділу III Закону України «Про дорожній рух» (далі – Закон №3353-ХІІ), підпунктів 1, 2 пункту 1 статті 18, пункту 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» (далі – Закон №580-VIII), пункту 1, підпунктів 1,2,4, 6 пункту 3 статті 1 розділу І «Дисциплінарного статуту Національної поліції України», затвердженого Законом України від 15.03.2018(далі – Закон №2337-VІІІ, Дисциплінарний статут відповідно), підпункту 2 пункту 1, пункту 2 розділу І, підпунктів 1,2 пункту 1 розділу II, пункту 3 розділу IV «Правила етичної поведінки поліцейських», затверджені наказом МВС від 09.11.2016 №1179 (далі – ПЕП), до Посада ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Відповідно до Наказу №1194 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні перелічених вище вимог законодавчих актів, до Посада ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (т.1. а.с.147-149).
На підставі Наказу №1194 ГУНП винесено Наказ №343 о/с про звільнення зі служби в поліції на підставі підпункту 6 пункту 1 статті 77 Закону 580-VIII (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) капітана поліції ОСОБА_1 (0065233), Посада, з 13.09.2021, з виплатою компенсації за 22 доби невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році (т.1. а.с.150). 
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом №580-VIII.
Статтею 3 Закону №580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Згідно статті 17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №580-VІІІ, поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;
4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Статтею 19 Закону №580-VIII визначено види відповідальності поліцейських. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону (частина перша).
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина друга).
Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону №580-VIII).
Відповідно до частини першої статті 64 Закону №580-VIII, особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».
Згідно статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна – дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша).
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу (частина друга).
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України (пункт 1 частини третьої); знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки (пункт 2 частини третьої); утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України (пункт 6 частини третьої).
У відповідності до положень частин 1, 2 статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Згідно статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків (частина перша).
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (частина друга).
Згідно із частинами 1-4 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування – це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Частиною 10 статті 14 Дисциплінарного статуту врегульовано, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до частини 1 розділу 2 Порядку службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Частинами 1-3 статті 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; користуватися правничою допомогою.
Частинами 7, 8 статті 19 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За припасами статті 21 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування. Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.
Дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується (стаття 22 Дисциплінарного статуту).
Суд звертає увагу, що законодавець чітко визначив, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Дисциплінарного статуту, є вчинення таким поліцейським дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії чи бездіяльності поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Службова дисципліна в органах поліції досягається дотриманням поліцейськими Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників, а також неупередженим, гідним та сумлінним виконанням поліцейськими своїх обов`язків та утриманням від вчинення дій, що підривають авторитет поліції.
Як уже встановлено вище, 12.07.2021 о 05:23 на лінію 102 надійшло анонімне повідомлення про керування дівчиною у нетверезому стані ТЗ, який прямує у сторону центру по вул. Бандери або Коновальця, що у м. Івано-Франківську.Того ж дня о 05:30 по вул. Коновальця, 117А у м. Івано-Франківську працівниками УПП було зупинено даний ТЗ та у зв`язку з наявною інформацією, що свідчить про причетність водія до вчинення адміністративного правопорушення встановлено, що ним керує ОСОБА_1 . Надалі ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, проте позивач відмовилась від його проходження на місці зупинки ТЗ та погодилась пройти у медичному закладі. Після прибуття у КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» позивач також відмовилась від проходження медичного огляду. Також працівники патрульної поліції на місці зупинки ТЗ неодноразово, у присутності двох свідків, пропонували позивачу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «DRAGER ALCOTEST», проте позивач відмовлялась. Працівниками патрульної поліції відносно позивача-апелянта було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП. 
Аналогічні обставини встановлені в ході службового розслідування та підтверджуються наявними в матеріалах справи відеозаписами з портативних відеореєстраторів працівників УПП, поясненнями працівників УПП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Лайщука О.О., відмовою капітана поліції ОСОБА_1 від проходження медичного огляду як на місці події так і в медичному закладі, та не спростовані скаржником під час судового розгляду справи (т.1 а.с.60, 119-124, 169).  
Відповідно до пункту 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Підпунктом «а» пункту 2.9 ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
Згідно частини п`ятої статті 14 Закону №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до Висновку позивачем не виконано законні вимоги поліцейських щодо необхідності проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і у медичному закладі та порушено норми ПДР та приписів Закону №3353-XII для уникнення документування факту перебування нею у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується відеозаписами з місця події та поясненнями працівників патрульної поліції (т.1, а.с.119-124,168).
Пунктом 1 розділу І ПЕП встановлено: ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.
Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.
Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.
Згідно з пунктом 1 Розділу ІІ ПЕП під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.
Згідно пункту 5 розділу І ПЕП, поліцейський здійснює свою діяльність відповідно до основоположних принципів, які закріплені в Конституції України,    Законі України «Про Національну поліцію», інших законодавчих актах України, а також у цих Правилах, зокрема: верховенства права; дотримання прав і свобод людини; законності; відкритості та прозорості; політичної нейтральності; взаємодії з населенням на засадах партнерства; безперервності; справедливості, неупередженості та рівності.
Пунктом 1 розділу ІІ ПЕП передбачено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; <…> поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати <…>.
Відповідно до пункту 3 розділу IV ПЕП за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.
Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги.
Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Дотримання вище зазначених вимог Дисциплінарного статуту та Правил є обов`язком кожного поліцейського не залежно від того перебуває він під час виконання службових обов`язків чи у позаслужбовий час, що пов`язане з особливостями проходження служби в Національній поліції.
Так, під вчинками, що дискредитують систему органів поліції та поліцейських слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу поліції у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером підривають довіру та авторитет поліції і її працівників в очах громадськості, здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника поліції, та є несумісними із подальшим проходженням служби.
З огляду на перелічені норми, ОСОБА_1 своєю поведінкою як на службі, так і в по суті має підтримувати високе звання поліцейського серед громадян, зокрема бути прикладом законослухняності та поваги до закону. До поліцейських, враховуючи надзвичайну суспільну важливість наданих ним державою владних повноважень щодо захисту прав і свобод громадян, з боку суспільства пред`являються підвищенні вимоги стосовно моральних якостей, поведінки на службі, в сім`ї, побуті, в тому числі у вільний від роботи час. Від вчинків кожного поліцейського складається загальне ставлення до всієї правоохоронної системи.
Ці норми вимагають від кожного поліцейського бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті. Поведінка поліцейського завжди, і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет поліцейського. Бездоганне виконання моральних зобов`язань забезпечує право поліцейського на довіру суспільства, повагу, визнання і підтримку громадян. Порушення спеціальних норм проходження служби є дисциплінарним проступком, який може потягнути за собою дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби.
Отже, аналіз матеріалів службового розслідування по факту порушення позивачем службової дисципліни свідчить про те, що при визначенні дисциплінарного стягнення позивачу - звільнення з посади, відповідач мав підстави вважати, що проступок позивача відноситься до тих, що підривають авторитет всієї системи органів НП.
Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Суд вважає, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час та бути прикладом у дотриманні громадського порядку.
Таким чином, судом в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а не питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення.
Посилання скаржника на Постанову суду-1, є необґрунтованим, оскільки відповідно матеріалів службового розслідування та зокрема пункту 3 резолютивної частини Висновку, наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП в діях капітана поліції ОСОБА_1 , буде встановлено за результатами розгляду адміністративної справи судом. Тобто, комісія в ході службового розслідування не надавала оцінку діям позивача щодо наявності в них події та складу адміністративного правопорушення, а тільки надала правову оцінку наявності або відсутності вчинення нею дисциплінарного проступку.
Позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності не у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, а у зв`язку із порушенням службової дисципліни, дискредитацією звання поліцейського і підривом авторитету та довіри до органів НП.
Суд наголошує, що наявність факту притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення особи рядового і начальницького складу до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.
Варто зауважити, що Верховний Суд неодноразово у своїх постановах висловлював правову позицію, що відсутність рішення компетентного органу про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності позивача не спростовує наявності в діях тієї ж особи дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції.
Таким чином, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, однак не дисциплінарного проступку.
Така правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 6 березня 2019 у справі №816/1534/16, 17 липня 2019 у справі №806/2555/17, 24 вересня 2020 у справі №420/602/19 і підстави для відступлення від неї відсутні.
Враховуючи встановлені обставини та оцінюючи дії, що ставляться в провину позивачеві, апеляційний суд погоджується із висновком службового розслідування, яким встановлені достатні підстави для застосування до позивача такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції.
Одночасно, суд зазначає, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Професійний обов`язок поліцейського полягає в безумовному виконанні закріплених законами та іншими нормативно-правовими нормами та Присягою поліцейського завдань щодо захисту особистої безпеки громадян. Поліцейський як представник держави зобов`язаний постійно на належному рівні виконувати покладені на поліцію повноваження, сприяти припиненню вчинення правопорушень, з честю та гідністю поводити себе як в службовий та позаслужбовий час, з метою недопущення зниження рівня авторитету та довіри громадян до Національної поліції України.
Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 7 березня 2019 року по справі №819/736/18.
Європейським судом з прав людини у рішенні від 12 січня 2012 в справі «Горовенки та Бугара проти України» (заяви №№ 36146/05 та 42418/05 пункт 28) зазначено, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям.
Зазначені вище обставини дають підстави вважати, що позивачем вчинено проступок, який є несумісним з подальшим проходженням служби, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського.
При цьому, звільнення зі служби, як вид стягнення, може провадитися як за систематичне порушення дисципліни, так і за вчинення проступку, несумісного з перебуванням на службі в Національній поліції України.
Згідно приписів статті 14 Дисциплінарного статуту, обставини дисциплінарного проступку підлягають з`ясуванню під час проведення службового розслідування і в разі підтвердження факту його вчинення на поліцейського повинно бути накладене дисциплінарне стягнення, у тому числі, шляхом його звільнення зі служби, що є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року по справі №804/1831/16.
Суд першої інстанції вірно вказав на те, що не виконання позивачем вимоги поліцейського, відмова від проходження в установленому порядку медичного огляду, як на місці зупинки так і в медичному закладі, для встановлення стану алкогольного сп`яніння за наявності у неї визначеного законом обов`язку його пройти у ситуації, що склалася, призвело до вчинення позивачем дій, що дискредитують звання поліцейського і негативно вливає на рівень авторитету та довіри до органів НП з боку суспільства; порушенні Присяги працівника поліції в частині неухильного дотримання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського.
Поняття «дискредитація» перебуває у тісному зв`язку із поняттям «дотримання морально-етичних норм» та передбачає дії, спрямовані на порушення правил професійної етики та моралі, закріплених у нормативно-правових актах спеціального законодавства, які пред`являються до осіб під час здійснення ними службових функцій та у повсякденному житті. 
Такі проступки самі по собі або у сукупності підривають довіру та авторитет правоохоронних органів і їх працівників в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до працівника правоохоронних органів, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого типу стягнення – звільнення зі служби.
Щодо посилання позивача на відсутність у неї факту алкогольного сп`яніння, що підтверджується довідкою КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» від 12.07.2021 (т.1 а.с.38) та результатами токсикологічного дослідження крові та сечі від 14.07.2021 (т.1 а.с.39-40), то суд першої інстанції більш ніж повно та обґрунтовано, зазначив, що в даному випадку наведена довідка підтверджує тільки те, що ОСОБА_1 станом саме на 08:00 год, 12.07.2021, алкогольного сп`янінні немає, та така довідка не вказує на відсутність такого сп`яніння станом на час зупинки працівниками патрульної поліції транспортного засобу під її керуванням о 05:30 год. 12.07.2021. 
Крім того, позивачем-апелянтом жодним чином не обґрунтовано підстав що стали причиною її відмови у проходженні медичного огляду в закладі охорони здоров`я о 05.39 год, 12.07.2021, хоча під час спілкування з працівниками патрульної поліції, після зупинки транспортного засобу сама наполягала на проходженні медичного огляду на стан сп`яніння виключно в медичному закладі.
Щодо тверджень позивача-апелянта про допущення відповідачем при її звільненні з поліції порушень вимог Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (далі – Закон №1045-XIV), Закону №580-VIII, а саме звільнення без відповідного погодження з профспілковою організацією членом якої являється позивач, суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини першої та другої статті 104 Закону №580-VIII, для захисту своїх прав та законних інтересів працівники поліції можуть утворювати професійні об`єднання та професійні спілки відповідно до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
Професійні спілки поліції здійснюють свої повноваження із урахуванням обмежень, що накладаються на працівників поліції цим Законом. Професійним спілкам працівників поліції та їх членам заборонено організовувати страйки або брати в них участь.
Особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок, визначено Законом №1045-XIV.
Згідно частини першої та другої статті 3 Закону №1045-XIV, дія цього Закону поширюється на діяльність профспілок, їх організацій, об`єднань профспілок, профспілкових органів і на профспілкових представників у межах їх повноважень, на роботодавців, їх об`єднання, а також на державні органи та органи місцевого самоврядування.
Особливості застосування цього Закону у Збройних Силах України (для військовослужбовців), Національній поліції, Державній кримінально-виконавчій службі України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Службі судової охорони встановлюються відповідними законами.
Відповідно до частини дев`ятої статті 41 Закону №1045-XIV, положення цієї статті в частині особливостей притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, а також положення частин третьої і четвертої статті 22 цього Закону не поширюються на прокурорів, поліцейських, працівників Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України та органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.
Згідно пункту 2.1.10 Колективного договору №305 між ГУНП та Первинною профспілковою організацією працівників ГУНП Всеукраїнської профспілки Національної поліції на 2021-2023 роки, виключно у випадках, визначених Законом України «Про державну службу», Законом №1045-XIV погоджувати звільнення членів відповідної профспілкової організації, що представлена Профспілковою стороною за цим Договором (з числа державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування та робітників) з відповідною профспілковою організацією. 
Відповідно до пункту 7.1 зазначеного Договору, Головне управління визнає цим договором Первинну профспілкову організацію працівників ГУНП Всеукраїнської профспілки Національної поліції повноважним представником інтересів працівників, державних службовців та поліцейських ГУНП, на яких поширюється дія Договору, і погоджує з ним накази та інші локальні нормативно-правові акти з питань, що є предметом регулювання даного Договору, та дотримується взаємодії з профспілками також відповідно до Законів №580-VIII та №1045-XIV.
Згідно наявних у матеріалах справи належним чином засвідчених копій Наказів ГУНП №№1194, 343, судом встановлено, що такі накази погоджені профспілковим органом, зокрема головою ППОП ГУНП (т.2 зворот а.с.12 та зворот а.с.15).
З огляду на наведене суд дійшов обґрунтованого висновку, що у відповідача був відсутній обов`язок щодо отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів поліції, оскільки ні Законом №580-VIII, ні Дисциплінарним статутом, ні Законом №1045-XIV, а ні умовами Колективного договору №305, не передбачено обов`язку отримання роботодавцем в даному випадку ГУНП, такої згоди від первинної профспілкової організації.
Щодо посилання позивача на частину другу статті 41 Закону №1045-XIV та статтю 43 КЗпП, в частині отримання попередньої згоди виборного органу на притягнення до дисциплінарної відповідальності та розірвання трудового договору, то такі є безпідставними, оскільки у відповідності до статті 41 Закону №1045-XIV, положення цієї статті як і положення статті 43 КЗпП, в частині особливостей притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення не поширюються на прокурорів, поліцейських, працівників Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України та органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.    
Підсумовуючи все вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність в діях позивача дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні службової дисципліни - недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського, що призвело до приниження авторитету органу НП, а саме допущення керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, намаганні уникнути документування факту перебування нею у стані алкогольного сп`яніння шляхом відмови пройти в установленому порядку медичний огляд, як на місці так і в медичному закладі, з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, порушенні Присяги працівника поліції в частині неухильного дотримання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського, що призвело до підриву авторитету органів поліції, основним критерієм оцінки діяльності яких є рівень довіри населення.
При винесенні оскаржуваних Наказів №№1194, 343 о/с відповідач діяв в межах та у спосіб, що передбачені діючим законодавством із дотриманням критеріїв правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, передбачених частиною другою статті 2 КАС, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 5 грудня 2022 року.