ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 684/81/21
Провадження № 22-ц/4820/117/22
Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М. секретар судового засідання Кошельник В.М.
з участю : позивача та представника відповідача
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 684/81/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2021 року в складі судді Галиш І.Б. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислове науково-виробниче підприємство «Візит» про визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди земельної ділянки.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд
в с т а н о в и в:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсними додаткові угоди від 14 листопада 2019 року № 176 та № 178 до договорів оренди земельних ділянок від 25 грудня 2014 року, укладені між нею та ТзОВ АПНВП «Візит».
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилалася, що вона є власником двох земельних ділянок площею 4,2069 га. із кадастровим номером 6824487500:02:005:0123 та площею 3,9121 га. із кадастровим номером 6824487500:02:005:0121, що розташовані в межах Харковецької сільської ради Старосинявського району Хмельницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З 25 грудня 2014 року зазначені земельні ділянки були передані нею в оренду ТзОВ АПНВП «Візит» на підставі договорів оренди земельної ділянки (земельної частки) паю № 176 та № 177 від 25 грудня 2014 року строком на 5 років. Земельні ділянки були передані відповідачу 25 грудня 2014 року згідно Актів передачі-прийому земельних ділянок в оренду. Право оренди земельних ділянок було зареєстровано в відповідних державних реєстрах. 
ОСОБА_1 вказувала, що не маючи наміру продовжувати договори оренди земельних ділянок, вона 14 листопада 2019 року звернулася з відповідною заявою до АНВП «Візит» в м. Хмільник про припинення договорів оренди земельних ділянок, однак їй було відмовлено у прийнятті таких заяв, тому вказані заяви були відправлені нею поштою на адресу відповідача. Листами від 27 листопада 2019 року за № 716 та №718 відповідачем було повідомлено, що її заява розглянута, однак 14 листопада 2019 року нею були підписані додаткові угоди, якими договори оренди земельних ділянок продовжено на 10 років з дати реєстрації додаткової угоди. 
Проте вона, як власник земельних ділянок, жодних додаткових угод до договорів із відповідачем не підписувала, волевиявлення на укладення таких додатковий угод не виявляла, однак на підставі таких додаткових угод продовжено строк оренди її земельних ділянок на 10 років та внесено інформацію до відповідних реєстрів, чим порушено норми ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» та її права як власника земельних ділянок. На її неодноразові прохання та вимоги надати їй нібито підписані нею додаткові угоди відповідачем було відмовлено. В зв`язку з чим, позивач була змушена звернутися до правоохоронних органів з заявою про вчинення проти неї протиправних, шахрайських дій, оскільки вона не підписувала жодної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, тому з цих підстав просила задовольнити її позовні вимоги.
Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, вважає його незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вказує, що в ході розгляду справи було встановлено, що 14 листопада 2019 року вона зверталася до відповідача із заявою про відмову у продовженні строку договорів оренди щодо належних їй земельних ділянок, відтак жодних додаткових угод в цей день не підписувала, що і не заперечував представник відповідача, ні свідки зі сторони відповідача, ні землевпорядник ОСОБА_2 ні юрист відповідача ОСОБА_3 та її свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , проте суд не прийняв даний факт до уваги. Допитаний свідок ОСОБА_2 , пояснив, що щодо всіх земельних ділянок, які є у оренді відповідача ще у 2016 році були розроблені проекти додаткових угод з Орендодавцями і на підставі них було збільшено розмір орендної плати за пай, в зв`язку з чим всім орендодавцям було запропоновано підписати проекти у вигляді додаткових угод без зазначенням дати та підпису з боку відповідача, проте підтвердити факт підписання будь яких угод особисто нею даний свідок не зміг. Про ці ж обставини вказував і свідок ОСОБА_3 . Крім того, в рішенні суду вказано, що в матеріалах справи відсутні оригінали додаткових угод № 176 та № 177 від 14 листопада 2019 року до договорів оренди земельних ділянок, що також вказує про їх не підписання, оскільки оригінали додаткових угод відсутні і в позивача. Апелянт вважає, що є всі підстави вважати, що угоди нею не підписувалися, а її підпис підроблений, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Суд, в своєму рішенні прийшов до необґрунтованого висновку, що нібито позивачка відмовляється від проведення почеркознавчої експертизи, оскільки саме відсутність оригіналів додаткових угод є підставою не проведення експертизи. Крім того, відповідно до висновку експерта № 1.1-01119:20 від 04 вересня 2020 року, проведеного у кримінальному провадженні № 12020240000000202, вказано, підпис на додатковій угоді такий, що не можна встановити, чи його зроблено підписантом Савчук Л.В. чи кимось іншим, але на думку суду це може вважатися належним доказом. Отже, на думку апелянта, оскільки додаткові угоди до договору оренди земельної ділянки вона не підписувала, внаслідок чого ці угоди слід визнати недійсними, а обраний позивачем спосіб захисту призведе до відновлення його порушеного права, тому суд дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.
З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок кадастровий номер 6824487500:02:005:0123, площею 4,2069 га. та кадастровий номер 6824487500:02:005:0121, площею 3,9121 га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
25 грудня 2014 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та АПНВП «Візит» як орендарем, укладено договір оренди земельної ділянки № 176 , відповідно до якого ОСОБА_1 , належну їй земельну ділянку площею 4,2069 га., кадастровий номер 6824487500:02:005:0123, передала відповідачу у строкове платне користування на строк 5 років із сплатою орендної плати в розмірі 3% від вартості нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 3882,87 грн.
Вказана земельна ділянка передана орендарю АПНВП «Візит» відповідно до акту передачі-прийому земельної ділянки від 25 грудня 2014 року.
На підставі вказаного договору державним реєстратором Куцоконь В.М. 02.03.2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право оренди земельної ділянки на 5 років, орендар АПНВП «Візит», орендодавець ОСОБА_1 , запис про інше речове право №8902739.
Також, 25 грудня 2014 року, укладено договір оренди земельної ділянки №177, між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та АПНВП «Візит» як орендарем, відповідно до якого позивач належну їй земельну ділянку площею 3,9121 га., кадастровий номер 6824487500:02:005:0121, передала відповідачу у строкове платне користування на строк 5 років із сплатою орендної плати в розмірі 3% від вартості нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 3882,87 грн. 
Вказана земельна ділянка передана орендарю АПНВП «Візит» відповідно до акту передачі-прийому земельної ділянки від 25 грудня 2014 року. 
На підставі вказаного договору державним реєстратором Куцоконь В.М. 02.03.2015 року у Державному реєстрі речових прав зареєстроване право оренди земельної ділянки на 5 років, орендар АПНВП «Візит», орендодавець ОСОБА_1 , запис про інше речове право №8903637. 
14 листопада 2019 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та АПНВП «Візит» як орендарем, укладено додаткову угоду до договору оренди № 176 від 25 грудня 2014 року, за умовами якої сторони домовились, що термін дії договору оренди продовжено на 10 років з момент у реєстрації угоди, орендна плата становить 6% від вартості нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
14 листопада 2019 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та АПНВП «Візит» як орендарем, укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 6824487500:02:005:0121 від 25 грудня 2014 року, за умовами якої сторони домовились, що термін дії договору оренди продовжено на 10 років з момент у реєстрації угоди, орендна плата становить 6% від вартості нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Із положень ч. 1 ст. 627 ЦК України слідує, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
За змістом ст. 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Відповідно до положень Закону України «Про оренду землі» визначаються порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.
Згідно ч. 1 ст. 13 цього Закону, договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.
У відповідності до ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
За нормами ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Згідно частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. ст. 76, 77, 79, 80 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Як вбачається з матеріалів справи позивач як на підставу своїх позовних вимог послалась на ту обставину, що вона не підписувала оспорюваних додаткових угод від 14.11.2019 року до договорів оренди земельних ділянок із кадастровими номерами 6824487500:02:005:0123 і 6824487500:02:005:0121 від 25.12.2014 року і дані угоди не відповідають її волевиявленню.
       Згідно ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.
До позовної заяви позивачем було долучено копії висновку експертизи №1.1-0119:20 від 04.09.2020 року, проведеної в рамках кримінального провадження №120220240000000202 від 24 квітня 2020 року за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ..
За даним висновком дати відповідь на запитання № 1 «Ким виконано підпис в графі орендодавець у додатковій угоді до договору оренди земельної ділянки від 25.12.2014 року №176 ОСОБА_1 чи іншою особою?» та № 2 «Ким виконано підпис в графі орендодавець у додатковій угоді до договору оренди земельної ділянки від 25.12.2014 року №176 ОСОБА_1 чи іншою особою?» не представляється можливим у зв`язку із тим, що досліджуваний підпис виконаний рухами простої будови, а виявлені збіжні ознаки нечисленні, інформативна їх значущість невелика, у даному випадку не утворюють індивідуальної сукупності, так як відносяться до числа тих, що зустрічаються у підписах багатьох осіб. 
За клопотанням позивача в судовому засіданні апеляційного суду було призначено проведення судової почеркознавчої експертизи і на вирішення експерта було поставлено питання : «Чи виконаний підпис у графі орендодавець у додатковій угоді до договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 6824487500:02:005:0123, від 25 грудня 2014 року № 176 ОСОБА_1 чи іншою особою?», «Чи виконаний підпис у графі орендодавець у додатковій угоді до договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 6824487500:02:005:0121, від 25 грудня 2014 року № 176 ОСОБА_1 чи іншою особою?»
       Апеляційним судом було витребувано, отримано, оглянуто в судовому засіданні та надано експерту оригінали оспорюваних додаткових угод від 14.11.2019 року до договорів оренди земельних ділянок із кадастровими номерами 6824487500:02:005:0123 і 6824487500:02:005:0121 від 25.12.2014 року, також експерт було надано вільні зразки підпису ОСОБА_1 .
За висновком судової почеркознавчої експертизи № 2199-2202/222-26 від 07.11.22 підписи від імені ОСОБА_1 в графі орендодавець розділу «Реквізити сторін» додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 6824487500:02:005:0123, від 25 грудня 2014 року № 176 та додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 6824487500:02:005:0121 від 25 грудня 2014 року № 176 ймовірно виконані ОСОБА_1 .
       Вказаний висновок експерта позивачем жодними доказами спростовано не було, інших доказів в підтвердження своїх позовних вимог позивачем суду не надано. 
Як вбачається з висновків судових почеркознавчих експертиз даними висновками достеменно не встановлено, що підпис в оспорюваних додаткових угодах до договорів оренди землі виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.
З огляду на обставини справи, досліджені докази, висновки судових почеркознавчих експертиз, належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 не здійснювала підпис на оспорюваних угодах та відповідно було відсутнє її волевиявлення на укладення цих угод ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді здобуто не було, позивачем вказані обставини не доведено, а тому рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності є законним та обґрунтованим.
Крім того колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і щодо обрання позивачем і неналежного та неефективного способу захисту своїх прав..
Так Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, згідно з яким правочин, який не вчинено (договір, який не укладено, зокрема, у цій справі підписаний не позивачем, а іншою особою) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено (пункт 7.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).
Велика Палата Верховного Суду у даній постанові констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок.
Доводи апеляційної скарги апелянта, що жодних додаткових угод вона не підписувала, суд не дослідив оригінали додаткових угод від 14 листопада 2019 року до договорів оренди земельних ділянок, які на її думку відсутні і у відповідача, слід відхилити.
Так судом апеляційної інстанції було витребувано оригінали оспорюваних додаткових угод, їх оглянуто, проведено під час апеляційного розгляду справи за клопотанням апелянта судову почеркознавчу експертизу, за висновком якої угоди ймовірно підписані позивачкою, інших доказів в обґрунтування своїх вимог позивач суду не навела.
За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення першої інстанції про відмову в позові за недоведеністю позовних вимог та обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права є законним, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 грудня 2022 року. 

Судді А.М. Костенко
Р.С. Гринчук 
Л.М. Грох