ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/15979/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 жовтня 2022 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                      Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                         Єгорової Н.М., А.Ю. Коротких
          за участю секретаря                                                       Дудин А.С.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи ''Чернігівгаз" на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи ''Чернігівгаз" до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області  про скасування постанови, -

                        В С Т А Н О В И В:
Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи ''Чернігівгаз" звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 03.11.2021 №029 «Про накладення стягнень, передбачених статтею 28 Закону України «Про захист прав споживачів».
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов. На думку апелянта, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.  
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що до ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області надійшла скарга на неправомірність дій ТОВ «Чернігівгаз Збут» та Оператора газорозподільних систем AT «Чернігівгаз» від мешканки села Ярославка, Бобровицького району, Чернігівської області ОСОБА_1 , щодо порушення вимог законодавства про захист прав споживачів AT «Чернігівгаз».
У даній скарзі   ОСОБА_1 вказала на неправомірність нарахування заборгованості за газ по о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 просила провести ряд дій, серед яких: « прийняти та уважно розглянути скаргу, притягнути до відповідальності винних осіб відповідно до чинного законодавства».
На підставі заяви ОСОБА_1 , наказу від 06.09.2021 №1813-п відповідачем було проведено позапланову перевірку АТ «Чернігівгаз», розташованого за адресою: АДРЕСА_3.
Результати перевірки оформлені Актом, в якому зафіксовано порушення позивачем п.7.1, п. 7.3 «Типового договору розподілу природного газу», затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498; ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189; ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023.
22.09.2021 відповідачем в адресу AT «Чернігівгаз» винесено припис №48, яким було зобов`язано провести перерахунок нарахувань за послугу розподілу природного газу споживачу ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 в бік зменшення з 22.07.2021 по 08.09.2021 у відповідності до вимог чинного законодавства.
03.11.2021 винесено постанову №029 про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів».
Не погоджуючись з вказаною постановою відповідача, позивач звернувся до суду із позовом.
Відповідно до статті 19 Конституції України (всі нормативно-правові акти наведені в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі також - Закон № 877-V).
Згідно статті 1 № 877-V заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Згідно з абз. 5 ч. 1 статті 6 Закону № 877-V, підставами для здійснення позапланових заходів є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому; природничому середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Відповідно до п. 1 Положення про Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12 квітня 2017 року № 209 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 травня 2017 року за № 604/30472 (далі також - Положення), Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві (далі - Головне управління) є територіальним органом Держпродспоживслужби та їй підпорядковане.
Головному управлінню підпорядковуються установи та організації, що належать до сфери управління Держпродспоживслужби та розташовані на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.
Повноваження Головного управління поширюються на територію відповідної області, міста Києва.
Згідно з пп. 11 п. 4 Положення, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань забезпечує реалізацію державної політики, а саме: у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін:
здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;
здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;
приймає рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;
надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.
Основні засади цінової політики, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення визначає Закон України "Про ціни і ціноутворення" (далі також - Закон № 5007-VI).
Відповідно до статті 17 Закону № 5007-VI, основними функціями уповноважених органів є: 1) виконання контрольно-наглядових функцій за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; 2) здійснення державного спостереження у сфері ціноутворення; 3) запобігання порушенням у сфері ціноутворення.
Положеннями статті 18 Закону № 5007-VI встановлено, що уповноважені органи мають право:
1) проводити у суб`єктів господарювання в установленому порядку планові та позапланові перевірки: достовірності зазначеної у документах інформації про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; бухгалтерських книг, звітів, кошторисів, декларацій, показників реєстраторів розрахункових операцій та інших документів незалежно від способу подання інформації, пов`язаних з формуванням, встановленням та застосуванням державних регульованих цін; наявності виписки або витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також документів, що посвідчують особу, в посадових осіб;
2) одержувати відповідно до законодавства у письмовій формі пояснення, довідки і відомості з питань, що виникають під час проведення перевірки;
3) одержувати безоплатно від суб`єктів господарювання, що перевіряються, копії документів та інші відомості, необхідні для здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, документів, що можуть підтверджувати їх порушення, платіжних доручень, квитанцій, що підтверджують факт перерахування до бюджету коштів у разі застосування адміністративно-господарських санкцій, а також довідки, підготовлені суб`єктами господарювання на їх вимогу;
4) робити запити та одержувати від органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в повному обсязі інформацію та документи, необхідні для виконання покладених на них функцій;
5) вимагати від суб`єктів господарювання, що перевіряються, усунення виявлених порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;
6) приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;
7) надавати органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;
8) звертатися до суду з позовами про стягнення до бюджету коштів у разі прийняття рішення про порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.
Аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку  про те, що відповідач та його посадові особи наділені повноваженнями щодо проведення позапланової перевірки позивача, в ході якого мають право надавати органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.
В даному випадку судом не встановлено порушення відповідачем процедури призначення та проведення позапланової перевірки позивача.
Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів (робіт, послуг) та виробниками, виконавцями, продавцями різних форм власності, а також встановлює права споживачів.
За вимогами п. 11 ч.1 ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як свідчать матеріали справи відносини між позивачем та  споживачкою ОСОБА_1 регулюються Законом України «Про ринок природного газу», «Кодексом газорозподільних систем» (далі - Кодекс, Кодекс ГРМ), затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 та «Типовим договором розподілу природного газу», затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498 (далі - Договір).
У п. 1.3. Договору передбачено, що Договір розподілу газу є договором приєднання, який укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Фактом приєднання споживача ОСОБА_1 до умов договору розподілу природного газу (акцептуванням договору) є: оплата рахунків Оператора ГРМ (AT «Чернігівгаз») та документальне підтвердження споживання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно п.7.1 Договору Оператор ГРМ зобов`язується: забезпечити можливість цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи та передачу належних Споживачу об`ємів (обсягів) природного газу; забезпечити належну організацію та функціонування особистого кабінету Споживача; забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по Споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу (споживання) природного газу за відповідний період.
У п. 7.3 Договору зазначено, що споживач має право на отримання цілодобового доступу до газорозподільної системи та передачу належних Споживачу об`ємів (обсягів) природного газу.
Судом встановлено, що 21.07.2021 до аварійно - диспетчерської служби Оператора ГРМ надійшла заявка щодо запаху газу біля житлових будинків АДРЕСА_2 , яка зареєстрована в Журналі реєстрації аварійних заявок Бобровицької дільниці за №30/334.
Під час виїзду за вищевказаною адресою працівниками АТ «Чернігівгаз» було виявлено виток газу  на газопроводі середнього тиску на з`єднувальній муфті у зв`язку з чим було припинено газопостачання до житлових будинків АДРЕСА_2 шляхом встановлення перетискача на газопроводі, про що складено Протокол огляду місця, де сталася аварія від 21.07.2021 №437.
Фактично відновлення цілісності розподільного газопроводу середнього тиску та відновлення газопостачання до будинків відбулося 13.08.2021 та 19.08.2021, що підтверджується відповідними Актами на зняття пломби та відновлення газопостачання (розподілу природного газу).
Позивач не заперечує те, що споживачу ОСОБА_1 було  припинено газопостачання з 21.07.2021 по 13.08.2021.
Наведені обставини, як правильно зазначив суд першої інстанції, свідчать про порушення позивачем п.7.3 «Типового договору розподілу природного газу», затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498, ч.2 ст.19 Закону України від 09.11.2017 №2189 «Про житлово-комунальні послуги» та ч.1 ст.4 Закону України від 12.05.1991 №1023 «Про захист прав споживачів», оскільки фактично послуга не надавалась за певний період.
У поясненні позивач зазначив, що споживач ОСОБА_1 не забезпечив вільний доступ представників АТ «Чернігівгаз» для перевірки газопроводу на герметичність. 
Колегія суддів вважає вказані доводи позивача необгрунтованими, оскільки позивачем не надано до суду відповідних доказів, які б підтверджували доводи позивача, а саме Акту про те, що споживач не забезпечив вільний доступ представників AT «Чернігівгаз» для перевірки газопроводу на герметичність.
Згідно пункту 4 глави 7 Розділу VI Кодексу, при припиненні (відновленні) розподілу природного газу на об`єкт споживача складається акт у двох примірниках, один з яких залишається у споживача. При складанні акту про припинення розподілу природного газу Оператор ГРМ зазначає в ньому про наслідки несанкціонованого відновлення газоспоживання, передбачені цим Кодексом, а також обов`язково фіксує фактичні показання лічильника газу на дату припинення газопостачання (розподілу природного газу), за винятком випадків відмови в доступі до об`єкта споживача, де розташований лічильник газу (ЗВТ).
У разі відмови споживача від підписання акту про припинення газопостачання (розподілу природного газу) фіксація припинення газопостачання (розподілу природного газу) (крім випадків відключень при аварійних ситуаціях) повинна підтверджуватися відеозйомкою, про що зазначається в акті про припинення газопостачання (розподілу природного газу), та/або підписом акта про припинення газопостачання (розподілу природного газу) однією незаінтересованою особою (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувач або управитель будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування тощо) за умови посвідчення такої особи.
Акт про припинення газопостачання (розподілу природного газу) у цьому випадку надсилається споживачу рекомендованим поштовим відправленням.
В даному випадку позивачем не було вчасно, а саме 21 липня 2021 року складено Акт на припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) побутовому споживачу по факту витоку газу  на газопроводі. 
Фактично Акт про припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) побутовому споживачу було складено 13.08.2021 №489 (далі - Акт). В Акті зазначено: «порушення ПБСГ п.5.7 гл.5 розділ V; п.п.7.1, 7.17 розділ VII».
Дослідивши зміст вказаного Акту, колегія суддів встановила, що останній складено на підставі Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494.
Водночас в акті не зазначено інформацію про наслідки несанкціонованого відновлення газоспоживання, передбачені Кодексом, та не зафіксовано фактичні показання лічильника газу на дату припинення газопостачання, в акті відсутня інформація про те, що споживач відмовив у доступі до об`єкта споживача, в акті не вказано причину відключення (обмеження) газопостачання, так як п.5.7, гл.5 розділ V ПБСГ (правила безпеки системи газопостачання) передбачає відключення від системи газопостачання обладнання житлових і громадських будинків із встановленням заглушки за умови: наявності витоків газу; несправної автоматики безпеки; несправностей оголовків димових і вентиляційних каналів; відсутності тяги в димових і вентиляційних каналах; самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання; не забезпечення власником (балансоутримувачем та/або орендарем (наймачем)) технічного обслуговування згідно з вимогами пункту 5.4 цієї глави; не відповідності системи газопостачання житлового будинку проектній та виконавчо -технічній документації. Доказів того, що на об`єкті споживача зафіксовано вищевказані причини для відключення Оператором ГРМ надано не було.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачем не надано доказів того, що на об`єкті споживача зафіксовано вищевказані причини для відключення Оператором ГРМ.
Вказані обставин у сукупності свідчать про те, що припинення та відновлення газопостачання працівниками AT «Чернігівгаз» за вищезазначеними адресами, було здійснено не у повній відповідності з вимогами Правил безпеки систем газопостачання, як стверджує позивач, а тому відповідачем було правомірно винесено постанову від 03.11.2021 №029 «Про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів».
Доводи апелянта про необгрунтованість розрахунку суми штрафу, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне. 
У п. 11 ч.1 ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів"  зазначено, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Судом встановлено, що при обрахунку  суми штрафу відповідачем було взято до уваги розрахунок місячної вартості послуги розподілу природного газу з 01.01.2021, який становив:  3634,39 куб.м. ( річна замовлена потужність) /12 ( місяців у році) * 1,944 грн/куб.м ( тариф на розподіл) = 588,77 грн. (за місяць).
Оскільки послуга надавалась з 01.01.2021 по 22.07.2021 року, саме цей період був взятий до уваги при розрахунку штрафних санкцій.
Доводи апелянта не спростовують правильність обрахунку відповідачем сум штрафних санкцій.
За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи ''Чернігівгаз" залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 05 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя:                                                              Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                  Н.М.Єгорова
                                                                                              
                                                                                            А.Ю. Коротких