УХВАЛА
05 вересня 2022 року 
м. Київ
справа №160/3825/21
адміністративне провадження № К/990/20329/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів -Уханенка С.А., Шевцової Н.В.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2022 року у справі №160/3825/21 за позовом ОСОБА_1 до Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання дій протиправними та скасування постанови,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі - відповідач), в якому просила:
- визнати протиправними дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з неї виконавчого збору у сумі 10871,66 грн;
- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №64389461 від 04.02.2021 про стягнення з неї виконавчого збору у сумі 10871,66 грн;
- стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди у сумі 10000,00 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.
03 серпня 2022 року до Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2022 року у справі №160/3825/21.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, зокрема, у справах, визначених статтею 287 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Статтею 287 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
З матеріалів касаційної скарги встановлено, що в цій справі спір виник у правовідносинах з приводу дій органу державної виконавчої служби та прийнятого останнім рішення.
За такого правового регулювання та обставин справи оскарження рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Такими чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у вказаній категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення, ухваленого за наслідком касаційного провадження, судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
Оскаржуючи судове рішення, прийняте за правилами статті 287 КАС України, скаржник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 640/8425/19 та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18 у подібних правовідносинах.
Суд критично оцінює такі доводи заявника, оскільки у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). 
Водночас Судом установлено, що предметом спору у справах № 2540/3203/18 та № 640/8425/19 було визнання протиправною та скасування постанови органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про стягнення з боржника виконавчого збору (основної винагороди). Проте предметом спору у цій справі є, зокрема, скасування постанови органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови про стягнення з позивача виконавчого збору. При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що безпосередньо постанова про стягнення з позивача виконавчого збору, яка стала підставою для відкриття виконавчого провадження №64389461, позивачем не оскаржувалася.
З наведеного випливає, що правовідносини у цій справі та у справах № 2540/3203/18 та № 640/8425/19 не є подібними, а тому правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду за результатом розгляду цих справ, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. 
Таким чином, перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що зміст ухвалених у цій справі судових рішень та доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики у такій категорії адміністративних справ. Отож підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Суд також ураховує позицію, висловлену Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09 жовтня 2018 року, щодо неприйнятності заяви у справі "Азюковська проти України" (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
З огляду на зазначене та враховуючи приписи частини третьої статті 333 КАС України, у відкритті провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 287, 329, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2022 року у справі №160/3825/21.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          С.А. Уханенко
                                                                                          Н.В. Шевцова