Ухвала
Іменем України 
02 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 158/272/21   
провадження № 61-7487ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Лідовця Р. А.,
розглянув касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на постанову Волинського апеляційного суду від 29 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - ГУ Національної поліції в Київській області), Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - Броварський ВП ГУНП в Київській області), Державної казначейської служби України з позовом, у якому просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на свою користь 38 892 грн на відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 квітня 
2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Волинського апеляційного суду від 01 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 квітня 2021 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 18 травня 2022 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Волинського апеляційного суду від 01 липня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанову Верховного Суду від 18 травня 2022 року мотивовано тим, що висновок судів про те, що провадження щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративні правопорушення було закрито з процесуальних підстав, а отже, діями поліції позивачу не було завдано моральну шкоду, є безпідставним, оскільки притягнення особи до адміністративної відповідальності є можливим лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, у тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів наявності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Верховний Суд підсумував, що суд апеляційної інстанції не встановив фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, не з`ясував чинників, які враховуються під час вирішення питання про відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах, не дослідив докази, на які позивач посилався на підтвердження завдання йому майнової та моральної шкоди, не застосував релевантний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.
Постановою Волинського апеляційного суду від 29 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 квітня 2021 року скасовано, прийнято постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .  
Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 38 892 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
05 серпня 2022 року ГУ Національної поліції в Київській області через систему «Електронний Суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Волинського апеляційного суду від 29 липня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Підставою касаційного оскарження Волинського апеляційного суду від 29 липня 2022 року заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанціїнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, від 27 листопада 2019 року
у справі № 750/6330/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, 
у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження 
№ 61-19000сво18), викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту
2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» 
(далі - Закон № 266/94-ВР), в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону № 266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. 
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від
09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), від
29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21), від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21), від
16 лютого 2022 року у справі № 522/10241/19 (провадження № 61-18178св21).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд апеляційної інстанції у постанові від 29 липня 2022 року, на виконання вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, врахував висновки Верховного Суду щодо застосування статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та дійшов правильного висновку, що діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.
Посилання заявника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від
10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, від 27 листопада 2019 року у справі 
№ 750/6330/17,  є необґрунтованими, оскільки указані висновки зроблено за інших фактичних обставин.
Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання заявника на постанову Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18, оскільки указана судова практика не є релевантною до цієї справи, про що вже було зазначено у постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року під час перегляду даної цивільної справи.  
Слід зазначити, що визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд апеляційної інстанції застосував статтю 1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», керувався принципами виваженості, розумності та справедливості.
Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог статей
263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , права якого були порушені незаконними діями інспектора дорожнього нагляду Броварського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області.  
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Пономарьов проти України»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою
ГУ Національної поліції в Київській області, необхідно відмовити, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
На підставі наведеного, колегія суддів доходить висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга є необґрунтованою.
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Київській області на постанову Волинського апеляційного суду від 29 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          Ю. В. Черняк
                                                                                                                      І. Ю. Гулейков 
                                                                                                                      Р. А. Лідовець