П О С Т А Н О В А
                                      І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
05 вересня 2022 року                                                                                             м. Київ
         
Справа № 760/21659/20
Провадження: № 22-ц/824/6743/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Вербової І.М., Нежури В.А., 
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Калініченко О.Б.,
у справі за позовом Дочірнього підприємства «Київгазенерджі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :
 
У жовтні 2020 року  ДП «КиївГазЕнерджі» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.06.2021 року позов було задоволено частково.
Ухвалою від 26.08.2021 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду.
23.09.2021 року ДП «КиївГазЕнерджі» звернулось до суду із позовною заявою у новій редакції разом із клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Позов обґрунтований тим, що починаючи з 01.07.2015 року послуги газопостачання на території дії своєї ліцензії здійснює створене ПАТ «Київгаз» - ДП «КиївГазЕнерджі». Газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , до 30.06.2015 року здійснювалося ПАТ «Київгаз», дія ліцензії якого на провадження господарської діяльності припинилася у зв`язку з реформуванням газової сфери, яке полягає у відокремленні функцій з постачання та розподілу природного газу.Будинок, об`єкт побутового споживача, за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності в рівних частках (1/3) ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім цього, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою надання послуг, а особовий рахунок на об`єкт побутового споживача відкритий на і`мя ОСОБА_3 . Пропозицію укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, які відповідають умовам типового договору, опубліковано 26.06.2015 року в газеті «Сегодня» за № 116. Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, затверджений постановою КМУ № 938, в редакції постанови КМУ від 02.03.2015 року № 74.Всі побутові споживачі, які продовжують після 30.06.2015 року отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти зазначений договір та прийняли цю пропозицію повністю, безумовно. Перше після 30.06.2015 року отримання природного газу побутовим споживачем є моментом укладення договору. У разі, якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01.07.2015 року, він є таким, що з 01.07.2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання.Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року затверджено «Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам», який є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником та є однаковим для всіх побутових споживачів України. Відповідачі приєдналися до умов договору шляхом фактичного споживання природного газу та сплатою рахунків позивача за спожитий газ, оскільки в період, за який виникла заборгованість за послуги з газопостачання, здійснювалася часткова оплата послуг,а саме: 15.09.2016 року - 18 000 грн.За умовами договору споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. 07.06.2019 року в «Газеті по-українські» за № 43 були опубліковані зміни до умов Типового договору. У зв`язку з порушенням порядку розрахунків встановленого договором та Правилами, по особовому рахунку виникла заборгованість за надані послуги з постачання газу у сумі 72 255,46 грн., внаслідок чого проведено відключення від газопостачання об`єкту побутового споживача.
За наведених обставин, позивач просив суд стягнути з відповідачів у розмірі, що відповідає належній кожному з них частці у спільному майні, заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг - 72 255,46 грн., 3 % річних - 7554,81 грн., інфляційні втрати - 20 591,46 грн., а також судовий збір - 2102 грн.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року позов ДП «Київгазенерджі» про стягнення заборгованості задоволено частково.
  Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ДП «Київгазенерджі» заборгованість за оплату послуг з газопостачання у розмірі 16158 грн., інфляційні втрати 3390,47 грн., 3% річних 1457,66 грн. та судовий збір 439,74 грн.
  Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «Київгазенерджі» заборгованість за оплату послуг з газопостачання у розмірі 9499,29 грн., інфляційні втрати 3072,31 грн., 3% річних 1320,66 грн. та судовий збір 290,92 грн.
  Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДП «Київгазенерджі» заборгованість за оплату послуг з газопостачання у розмірі 9499,29 грн., інфляційні втрати 3072,31 грн., 3% річних 1320,66 грн. та судовий збір 290,92 грн.
  Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2    подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просили суд скасувати  рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог, заявлених до них, та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.   
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначили, що вони, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не є споживачами послуги з газопостачання, ніколи не укладали із позивачем договору на газопостачання, будинком у 2010-2018 роках не користувались, оскільки там проживав ОСОБА_3 . Вважали, що позивач не є особою, яка вправі втручатись у відносини співвласників щодо утримання спільного майна. Також вказали, що при вирішення спору суд першої інстанції порушив норми процесуального закону, залучивши до участі у справі співвідповідачів за заявою позивача, поданою безпосередньо в судовому засіданні, а не до початку першого судового засідання, як того вимагають положення статті 51 ЦПК України. Отже, судом прийнято до розгляду позовну заяву, яка е підлягала прийняттю.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 24 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначив, що він є єдиним споживачем послуги з постачання природного газу, а належність будинку кільком власникам не створює обов`язку сплачувати за послуги пропорційно часті у праві власності на будинок. За послугу має сплачувати та особа, яка її отримує на договірній основі. Просив задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом,  з 01.07.2015 року постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює ДП «КиївГазЕнерджі» на підставі ліцензії АЕ № 299069 від 26.06.2015 року.
Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності в рівних частках (1/3) ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не викладено та не доведено обставин наявності домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири, а ОСОБА_3 не визнано таких доводів інших відповідачів, що є співвласниками житлового будинку, а тому заборгованість підлягає стягненню з співвласників пропорційно їхнім часткам у праві власності на будинок. При вирішення спору судом першої інстанції було застосовано строки позовної давності щодо вимог позивача в межах щомісячних платежів для ОСОБА_3 у період з жовтня 2016 року по серпень 2017 року включно, для ОСОБА_1 та ОСОБА_2  - у період з жовтня 2016 року по серпень 2018 року включно. 
Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правовідносини, які виникають між постачальником та споживачами, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - операторами ГРМ/ГТС) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі - Правила) на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України "Про ринок природного газу".
Дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу: фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.
Пунктом 3 Правил передбачено, що постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.
За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Вказана правова норма кореспондується зі статтею 12 Закону України "Про ринок природного газу", якою передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.
У частині другій статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу.
Аналогічні положення містяться й у пункті 22 Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496, яким передбачено обов`язок споживача укласти з постачальником договір постачання природного газу, а за відсутності укладеного договору припинити відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи.
Форма та зміст, умови типового договору постачання природного газу побутовим споживачам затверджені постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 "Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам".
Таким чином, укладення договору постачання природного газу побутовим споживачем є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача від укладення такого договору суперечить вказаним вимогам законодавства.
Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
У справі, що переглядається, встановлено, що дійсно  26 червня 2015 року у газеті «Сегодня» за №116 опубліковано пропозицію укласти договір (оферту), яка містить істотні умови про надання послуг газопостачання, який затверджений КМУ №398 в редакції постанови КМУ від 02 березня 2015 року № 74.
Після 30.06.2015 року отримання споживачем природного газу є моментом укладення типового договору. У разі, якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01.07.2015 року, він є таким, що з 01.07.2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання.
Шляхом фактичного споживання природного газу та сплатою рахунків ОСОБА_3 за спожитий газ, а саме: 15.09.2016 року на суму 18 000 грн, між ДП «КиївГазЕнерджі» і ОСОБА_3 укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання, предметом якого є зобов`язання постачальника постачати природний газ споживачеві, членам його сім`ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, житловому будинку, для побутових потреб. В свою чергу, споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги з газопостачання за встановленими цінами, у строки і на умовах, що передбачені цим договором.           
Відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси , передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством.
Положеннями п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать, зокрема: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу.
За положеннями ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у споживача ОСОБА_3 (о/р НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , за період з жовтня 2016 року по червень 2019 року наявна заборгованість у розмірі 72 255,46 грн, 7 554,81 грн - 3 % річних, 20 591,46 грн - інфляційні втрати.
У зв`язку з наявністю інших співвласників будинку, позивачем  були заявлені вимоги також до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права при вирішення питання залучення співвідповідачів у справі, колегія суддів  ураховує наступне.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
З матеріалів справи убачається, що  позов до ОСОБА_3 пред`явлено у жовтні 2020 року.
09 червня 2021 року судом першої інстанції було ухвалено заочне рішення.
06 серпня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про скасування заочного рішення.
25 серпня 2021 року  позивач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю подання заяви про залучення до участі у справі співвідповідачів - співвласників будинку. 
Ухвалою Соломянського районного суду від 26 серпня 2021 року заочне рішення солом`янського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадженя з викликом учасників справи.
23 вересня 2021 року позивачем було подано клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яке протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.09.2021 року було задоволено.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права при вирішення питання залучення співвідповідачів у справі, колегія суддів  відхиляє, оскільки клопотання про залучення співвідповідачів до участі у справі було заявлено до початку першого судового засідання після скасування заочного рішення у справі.
Вирішуючи питання обґрунтованості позовних вимог до співвідповідачів, колегія суддів виходить з наступного.
У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).
Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).
Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18).
Судами встановлено, що сторони є співвласниками будинку і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Як зазначено вище, договір з газопостачання укладений між позивачем та ОСОБА_3 .
Однією з засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України), яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
З огляду на наявність між ОСОБА_3 та позивачем договірних відносин, суд першої інстанції помилково стягнув з інших співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість пропорційно розміру частки у праві спільної власності на будинок.
Окрім того, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 підтвердив доводи скаржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про те, що саме він, ОСОБА_3 , є єдиним споживачем послуг з газопостачання природного газу на підставі укладеного договору з позивачем,  а тому належність будинку іншим співвласникам не створює обов`язку сплачувати за надану  послугу з газопостачання пропорційно частці у праві власності на буинок.
Оскільки відповідач ОСОБА_3 має право самостійно здійснювати витрати по оплаті житлово-комунальних послуг  і вимагати або не вимагати від інших  співвласників відшкодування понесених ним витрат, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову є помилковим.
Також, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо строків застосування позовної давності з огляду на наступне.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Відповідно до вимог ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
Як зазначено вище, звертаючись до суду з даним позовом, ДП «КиївГазЕнерджи» просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість з оплати послуг газопостачання, яка складається з основного боргу у розмірі 72 255,46 грн за період з жовтня 2016 року по червень 2019 року, 7 554,81 грн - 3 % річних, 20 591,46 грн - інфляційні втрати відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
Позовна заява ДП «КиївГазЕнерджи» подана до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку 02 жовтня 2020 року.
Із клопотанням про поновлення строку позовної давності ДП «КиївГазЕнерджи» до суду не зверталось.
Про застосування строку позовної авності ОСОБА_3 заявив 21.10.2021 року (а.с. 120).
Отже, ураховуючи передбачений ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності та дату звернення до суду з указаним позовом, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог ДП «КиївГазЕнерджи» про стягнення з ОСОБА_3 основного боргу за послуги з газопостачання, а також інфляційних втрат і 3 % річних, які нараховані за період з жовтня 2016 року по серпень 2017 року, слід відмовити у зв`язку із спливом строку позовної давності.
З огляду на викладене, задоволенню підлягають лише вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за період з вересня 2017 року по червень 2019 року у розмірі 48 474,01 грн, а також 3 % річних у розмірі 4123,56 грн та інфляційні втрати у розмірі 18 681,35 грн.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно встановлені фактичні обставини у справі, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за період з вересня 2017 року по червень 2019 року у розмірі 48 474,01 грн, а також 3 % річних у розмірі 4123,56 грн та інфляційних втрат у розмірі 18 681,35 грн.
У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 слід відмовити.
Так, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України,  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із скасуванням рішення суду першої інстанції та відмовою у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , пропорційно розміру задоволених позовних вимог з ОСОБА_3 на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1492,20 грн.
Відповідно,  у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з позивача на їх користь підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання скарги у розмірі 3153 грн, тобто, по 1576,50 грн кожному.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 376,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 )  на користь Дочірнього підприємства «Київгазенерджі» (ЄДРПОУ 39835779  місцезнаходження: м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 4-Б)  заборгованість по сплаті за газопостачання у розмірі 48 474,01 грн, а також 3 % річних у розмірі 4123,56 грн та інфляційні втрати у розмірі 18 681,35 грн, а всього 71 278,92 (сімдесят дві тисячі двісті сімдесят вісім) 92 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 )  на користь Дочірнього підприємства «Київгазенерджі» (ЄДРПОУ 39835779  місцезнаходження: м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 4-Б)  витрати по сплаті судового збору у розмірі 1492,20 (одна тисяча чотириста дев`яносто дві) грн. 20 коп.
 Стягнути з Дочірнього підприємства «Київгазенерджі» (ЄДРПОУ 39835779  місцезнаходження: м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 4-Б)  на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 3153 грн, тобто, по 1576,50 (одній тисячі п`ятсот сімдесят шість) грн 50 коп кожному.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                                             Т.О. Невідома

Судді                                                                                                         І.М. Вербова

                                                                                                                   В.А. Нежура