ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/11643/21                                        Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                        Качур І.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
08 грудня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді           Костюк Л.О.;                    
суддів:                                 Аліменка В.О., Мельничука В.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2022 року (розглянута за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:
У квітня 2021 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просить: - визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до стажу державної служби періоди роботи в радгоспі «Зоря комунізму» на посадах керівних працівників та спеціалістів з 13.08.1980 по 20.06.1983, з 29.07.1983 по 30.10.1986, з 01.11.1986 по 01.01.1994.;  зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22.12.2014 до стажу державної служби періоди роботи в радгоспі «Зоря комунізму» на посадах керівних працівників та спеціалістів з 13.08.1980 по 20.06.1983, з 29.07.1983 по 30.10.1986, з 01.11.1986 по 01.01.1994.; - визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у зволіканнях щодо виконання рішення Васильківського міськрайонного суду від 12.06.2015 у справі № 362/2700/15-а.; - визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не проведення мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22.12.2014 нарахування індексації пенсії відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» за №1282-ХІІ від 03.07.1991 та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» №1078 від 17.07.2003 із застосуванням індексу споживчих цін наростаючим підсумком та зміною прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб при базовому місяці грудень 2014 р.;  зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, починаючи з 22.12.2014, здійснити мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахування та виплату індексації пенсії відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» за № 1282-ХІІ від 03.07.1991 (та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» №1078 від 17.07.2003 із застосуванням індексу споживчих цін наростаючим підсумком та врахуванням зміни розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб із застосуванням базового місяця з грудня 2014 року.; - визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 09.02.2021 0/Р 930010833432 про відмову мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в переході (призначенні) з 08.02.2021 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 року.; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити, нарахувати та виплатити з 08.02.2021 мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 р. та пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII із врахуванням довідки № 5 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), виданої Верховним Судом 05 лютого 2021 року та довідки № 6 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) виданих Верховним Судом 05 лютого 2021 року.; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у відповідності до п.п.1 п.1 ст.371 КАС України, звернути до негайного виконання рішення суду в межах суми присудження виплати пенсій, за один місяць.; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення.
Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначила, що неодноразово усно та письмово зверталась до Відповідача зі зверненнями та заявами, вказуючи на неправомірність його дій та клопотала провести відповідні перерахунки пенсії по інвалідності, в тому числі провести повне виконання рішення суду, здійснити належний перерахунок пенсії з врахуванням індексації пенсії, провести правильний обрахунок стажу державної служби, а також призначити пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», однак завжди отримувала негативну відповідь.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування, ОСОБА_1 , до стажу державної служби періоди роботи в радгоспі «Зоря комунізму» на посадах керівних працівників та спеціалістів з 13.08.1980 по 20.06.1983, з 29.07.1983 по 30.10.1986, з 01.11.1986 по 01.01.1994. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати, ОСОБА_1 , з 22.12.2014 до стажу державної служби періоди роботи в радгоспі «Зоря комунізму» на посадах керівних працівників та спеціалістів з 13.08.1980 по 20.06.1983, з 29.07.1983 по 30.10.1986, з 01.11.1986 по 01.01.1994. Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не проведення, ОСОБА_1 , з 22.12.2014 нарахування індексації пенсії відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» за №1282-ХІІ від 03.07.1991 та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» №1078 від 17.07.2003 із застосуванням індексу споживчих цін наростаючим підсумком та зміною прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб при базовому місяці грудень 2014 р. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, починаючи з 22.12.2014 року здійснити, ОСОБА_1 , нарахування та виплату індексації пенсії відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» за № 1282-ХІІ від 03.07.1991 та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» №1078 від 17.07.2003 із застосуванням індексу споживчих цін наростаючим підсумком та врахуванням зміни розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб із застосуванням базового місяця з грудня 2014 року. Визнано неправомірним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 09.02.2021 О/Р 930010833432 про відмову, ОСОБА_1 , в переході (призначенні) з 08.02.2021 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити, нарахувати та виплатити з 08.02.2021, ОСОБА_1 , пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 р. та пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII із врахуванням довідки № 5 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), виданої Верховним Судом 05 лютого 2021 року та довідки № 6 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) виданих Верховним Судом 05 лютого 2021 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у відповідності до п.п.1 п.1 ст.371 КАС України, звернути до негайного виконання рішення суду в межах суми присудження виплати пенсій, за один місяць. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач), пенсійна справа № 833432.
Під час проходження державної служби, з 27 листопада 2014 року згідно виписки з акту огляду МСЕК серії КИО-1 № 0427812 від 27.11.2014 встановлено вперше довічно другу групу інвалідності (причина інвалідності - внаслідок роботи на державній службі).
Управлінням Пенсійного фонду України в м. Василькові та Васильківському районі Київської області з цієї дати була призначена пенсія по другій групі інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.
19 грудня 2014 року ОСОБА_1 припинила працювати на посаді державної служби через неможливість виконання службових обов`язків за станом здоров`я. З цих підстав 22 грудня 2014 року її переведено на пенсію по другій групі інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ), у розмірі 70 відсотків заробітної плати.
Згідно розпорядження №171987 від 30.12.2014, розмір призначеної пенсії по інвалідності як державного службовця з 22.12.2014 склав 5807,22 гри при стажі державної служби 17 років 3 місяці 6 днів та загальному стажі 38 років 3 дні.
Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2015 у справі № 362/2700/15-а - постановлено зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Василькові та Васильківському районі Київської області провести перерахунок пенсії з урахуванням сум матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, допомоги на оздоровлення та індексації заробітної, грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної служби та компенсації за невикористану відпустку згідно:
довідки № 16 від 16 січня 2015 року виданої Державною фінансовою інспекцією України, довідки від 05 грудня 2014 року № 6/1-23-193 виданої Конституційним Судом України, довідки про складові заробітної плати виданої Верховною Радою України від 09 грудня 2014 року № 9-1-15/1747, довідки про складові заробітної плати виданої Державною фінансовою інспекцією в Чернівецькій області від 12 листопада 2014 року № 24-11-14-14/7494,починаючи з 22 грудня 2014 року у розмірі 70% суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці (ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2015 постанову залишено без змін).
31 серпня 2015 року Васильківським міськрайонним судом винесена ухвала про виправлення описки в постанові Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2015 року у справі № 362/2700/15-а, зазначивши, що довідка №16 про складові заробітної плати видана Державною фінансовою інспекцією України « 21» січня 2015року.
Управлінням під час виконання рішення суду не взято до розрахунку довідку № 16 від 21.01.2015 року виданої Державною фінансовою інспекцією України та проведено розрахунок без її врахування за довідками:
№ 24-11 -14-14/7494 від 12.11.2014 (за період з 01.01.2008 по 25.06.2010)
№ 9-1 -15/1747 від 09.12.2014 (за період з 01.07.2010 по 06.08.2010)
№ 6/1 -23-193 від 05.12.2014 (за період з 10.08.2010 по 14.11.2012)
Відповідно до розпорядження № 171987 від 01.09.2015 внаслідок проведеного перерахунку пенсії за рішенням суду розмір заробітної плата для обчислення пенсії при частковому виконанні рішення суду склав 10668,15 грн, а розмір пенсії (70% від заробітної плати) - 7467,71 грн.
З копії матеріалів пенсійної справи також вбачається, що згодом працівниками Пенсійного фонду є розроблений розрахунок пенсії за рішенням суду з врахуванням довідки № 16 від 21 січня 2015 року, виданої Державною фінансовою інспекцією України, здійснивши розрахунок за довідками:
№ 24-11-14-14/7494 від 12.11.2014 (за період з 01.12.2009 по 25.06.2010)
№ 9-1 -15/1747 від 09.12.2014 (за період з 01.07.2010 по 31.07.2010) № 6/1-23-193 від 05.12.2014 (за період з 01.09.2010 по 14.11.2012)
№ 16 від 21.01.2015 (за період з 15.11.2012 по 18.12.2014)
В результаті цього розрахунку заробітна плата для обчислення пенсії склала 11029,53 грн, а розмір пенсії - 7720,67 грн.
З 07 травня 2018 року, ОСОБА_1 знову була призначена на посаду державного службовця, про що повідомила Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві рекомендованим листом від 07.05.2018.
При цьому, за весь період, з часу припинення роботи на державній службі (з 22.12.2014) по 01.03.2021 одержувала пенсію по другій групі інвалідності, яка пов`язана з роботою на державній службі, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.
08 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Голосіївський район) із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993р. та пунктів 10,12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII). До заяви надала всі необхідні оригінали документів, зокрема: довідку № 5 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), виданої Верховним Судом 05 лютого 2021 року; довідку №6 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), виданої Верховним Судом 05 лютого 2021 року; паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру та трудову книжку.
Заяву та документи прийнято 08 лютого 2021 року і зареєстровано за № 1022, про що видано розписку-повідомлення.
Однак, рішенням відділу перерахунку пенсій №2 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, від 09 лютого 2021 року О/Р 930010833432 з посиланням на Закони України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII та від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, визначено, що ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Відповідачем фактично відмовлено, ОСОБА_1 , в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, мотивуючи тим, що це суперечить чинному законодавству.
Відповідач окремим листом від 09 березня 2021 року за вихідним №2600-0305-8/38791 повідомив, що ОСОБА_1 з 01.03.2021 переведена на пенсію на умовах передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за матеріалами пенсійної справи. Розмір пенсії після перерахунку склав 7537,37 грн.
Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Стаж державної служби обчислюється відповідно до статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон) та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229.
Пунктом 8 Розділу IX «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889- VIII передбачено, що стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Тобто стаж державної служби за період служби до 01 травня 2016 року обчислювався відповідно до законодавства, яке діяло раніше.
Посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби визначено «Порядком обчислення стажу державної служби», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі - Порядок №283). Обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.
Згідно з абзацом 4 пункту 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.
Згідно додатку до Порядку №283 до державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби відносяться всесоюзні і республіканські промислові об`єднання та об`єднання, створені на базі головних управлінь міністерств і відомств відповідно до рішень Уряду.
У відповідності до пункту 1 Постанови Центрального Комітету Компартії України і Ради Міністрів Української РСР від 9 грудня 1975 року N 544 «Про створення виробничо-аграрних об`єднань консервної промисловості Міністерства харчової промисловості УРСР в окремих областях республіки» (далі - Постанова № 544) вирішено прийняти пропозиції Міністерства харчової промисловості УРСР, Житомирського, Закарпатського, Полтавського, Сумського і Хмельницького обкомів Компартії України і облвиконкомів про створення Житомирського, Тячівського Закарпатської області, Полтавського, Сумського і Хмельницького виробничо- аграрних об`єднань консервної промисловості, а також перетворення окремих колгоспів у радгоспи згідно з додатком і підпорядкування їх Міністерству харчової промисловості УРСР.
Абзацом 2 пункту 1 Постанови № 544 визначено, що створення виробничо-аграрних об`єднань здійснити на базі відповідних переробних підприємств Міністерства харчової промисловості УРСР та радгоспів, які передаються цьому Міністерству.
До списку колгоспів, намічених до перетворення в плодоовочівницькі радгоспи Міністерства харчової промисловості УРСР, які зазначені в додатку до Постанови Центральний Комітет Компартії України і Ради Міністрів Української РСР від 09 грудня 1975 року N 544 увійшов і Колгосп «Зоря комунізму» Тячівського району.
Таким чином, Радгосп «Зоря комунізму» організувався на базі Колгоспу «Зоря комунізму» Тячівського району.
Відповідно до Загальносоюзного класифікатора професій працівників, посад службовців і тарифних розрядів, затвердженого постановою Держстандарту СРСР від 27.08.86 N 016, що діяла на той час, посада бухгалтера код 20281- відносилась до посад спеціалістів, посада головного бухгалтера код 20656 - відносилась до посад керівників.
Виходячи із вище наведених норм вбачається, що період роботи позивача на посадах спеціаліста та керівників в радгоспі «Зоря комунізму» слід зарахувати до стажу державної служби, оскільки даний Радгосп входив до республіканського об`єднання, створеного на базі Міністерства харчової промисловості УРСР.
Відповідно до трудової книжки позивачки в Радгоспі «Зоря комунізму» вона працювала на таких посадах керівних працівників і спеціалістів: з 13.08.1980 по 20.06.1983 - бухгалтер (запис № 11); з 29.07.1983 по 30.10.1986 - бухгалтер центральної бухгалтерії (запис № 13); з 01.11.1986 по 18.12.1995 - в.о. головного бухгалтера (запис №14).
Однак, як вбачається з розпорядження від 30.12.2014 № 171987 ним розраховано стаж державної служби в кількості 17 років 3 місяці 6 днів, тобто не зарахував до стажу державної служби вищезазначені періоди роботи у радгоспі «Зоря комунізму».
При тому, шо у відповідності до Порядку № 283 стаж державної служби позивача станом на дату призначення пенсії по інвалідності Закону № 3723-ХІІ фактично становить 30 років 6 місяців 17 днів.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» за № 1282-ХІІ від 03.07.1991 року (далі - Закон № 1282-ХІІ) визначено, що для цілей цього Закону терміни вживаються в такому значенні: індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
Відповідно до статті 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, і які не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат).
Статтею 3 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
За змістом статті 4 Закону № 1282-ХІІ (в редакції, що діяла до 01.01.2016) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, який установлюється у розмірі 101 відсотка. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 -VIII від 24.12.2015 внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ та поріг індексації підвищено зі 101 % до 103 %.
Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» № 1078 від 17.07.2003 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
При цьому, прожитковий мінімум для непрацездатних осіб змінювався і відповідно до:
Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» з 1 січня 2014 року становив 949,00 грн.
Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» з 1 січня 2015 року становив 949,00 грн.; з 1 вересня 2015 року 1074,00 грн.
Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 01 січня 2016 року становив 1074,00 грн., з 01 травня 2016 року -1130,00 грн., з 01 грудня 2016 року -1247,00 грн.
Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» з 01 січня 2017 року становив 1247,00 грн., з 01 травня 2017 року -1312грн., з 01 грудня 2017 року - 1373,00 грн.
Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» з 01 січня 2018 року становив 1373 грн., з 01 липня 2018 року -1435 грн., з 01 грудня 2018 року - 1497,00 грн.
Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року становив 1497,00 грн. з 01 липня 2019 року - 1564,00 грн., з 01 грудня 2019 року - 1638,00 грн.
Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2020 року становив 1638,00 грн, з 01 липня 2020 року - 1712,00 грн. з 01 грудня 2020 року - 1769,00 грн.
Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2021 року становить 1769,00 грн.
Зокрема, з протоколу визначення параметрів індивідуальної індексації для О/Р 17198, атестату від 24.12.2015р № 1257 та протоколу від 12.02.2016 вбачається, що з 01.01.2015 (наступний місяць за базовим грудень 2014р.) індексація пенсії згідно індексу споживчих цін прийнято за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих для проведення індексації пенсій 103% з 01.01.2016 року наростаючим підсумком Відповідачем не здійснювалось.
З урахуванням наведеного слід прийти до висновку про те, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою внесено зміни до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078, не звільняють Відповідача від обов`язку провести індексацію пенсії по інвалідності в установленому законом порядку починаючи з 01.01.2015 року.
Таким чином, суд приходить до висновку, що Відповідач протиправно зупинив нараховування індексації пенсії позивача всупереч положенням ст.2 та ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п.1-1 та п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» № 1078 від 17.07.2003 року.
Щодо вимоги про призначення, нарахування та виплати пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», суд зазначає наступен.
З 01.05.2016 набув чинності Закон № 889-VIII, згідно з ч.2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.
Відповідно до ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону. Переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви з усіма необхідними документами.
8 лютого 2021 року позивач звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про призначення за моїм вибором вперше пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723- XII «Про державну службу» та пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, у розмірі 60 відсотків від заробітку працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Рішенням Управління від 09.02.2021 О/Р №930010833432 у задоволенні заяви відмовлено, зазначивши, що «відмовлено в переході на пенсію за віком та здійсненні перерахунку пенсії по заробітній платі відповідно до Закону України «Про державну службу».
Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з частиною першою ст. 10, частиною третьою ст. 45 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Так, відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до пункту 8 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889- VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
У постанові Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення стажу державної служби» від 03.05.1994 №283 передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців (пункт 2 вказаної Постанови).
Згідно з ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
Як уже зазначалось, з 27.11.2014 позивачу призначено пенсію по інвалідності вперше за Законом № 1058-IV, а з 22.12.2014 - за Законом №3723-ХІІ, на момент призначення яких вона не мала права на пенсію за віком, оскільки не досягла відповідного пенсійного віку.
На час звернення до Відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (08.02.2021) позивач досягла пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону № 1058-IV, мала відповідний страховий стаж більше 28 років, та стаж її державної служби більше 20 років, тобто відповідав визначеному ч.1 ст.37 Закону № 3723-ХІІ.
Таким чином, при поданні заяви про призначення пенсії за віком відповідно до п. 10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII та ч.1 ст.37 Закону № 3723-ХІІ позивачем були дотримані законодавчо визначені умови, за яких така пенсія призначається, а відтак у Відповідача були всі законодавчо обумовлені правові підстави для призначення пенсії за віком.
В даному випадку позивачу, відповідно до Закону № 3723-ХІІ у 2014 році призначено пенсію по інвалідності, а не за віком, що є різними видами пенсій.
Водночас, безумовне право особи на вибір того чи іншого виду пенсії закріплене у частині першій статті 10 Закону № 1058-IV. Відтак, набувши право на пенсію за віком, позивач на законних підставах скористалась правом вибору вказаного виду пенсії, подавши відповідну заяву до Відповідача.
При цьому, колегія суддів зазначає, що право на пенсію за віком одержують зазначені в пунктах 10 та 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII особи, які мають необхідний стаж державної служби, страховий стаж та відповідний вік і в жодному із зазначених вище Законів не зазначається, що таке право особа одержує при умові, що їй раніше пенсія за Законом №3723-ХІІ не призначалась.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
ЄСПЛ неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції, як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо). З вищенаведеного вбачається, що людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.
У частині другій статті 8 Конституції України, встановлено вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй (п.4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007).
При цьому, пункт 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначає, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.
Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 неодноразово наголошував на неприпустимість і неконституційність скасування та зміни або встановлення нових підстав і умов для надання пільг, компенсацій, гарантій та нарахування пенсій або щомісячного грошового утримання окремим категоріям громадян.
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, які є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до норм Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. З огляду на проаналізовані норми законодавства, вбачаються наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Відповідача від 09 лютого 2021 року О/Р 930010833432 за результатами розгляду заяви про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та задоволення позовних вимог в цій частині.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622. пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби); розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні; у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 року, середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 року на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 року, а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 року на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 року як за повний місяць; матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.
Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 визначено, що форма довідки про заробітну плату для призначення пенсій державним службовцям затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики. Постановою правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2017 року №1-3 затверджені форми довідок про складові заробітної плати (для призначення пенсії державного службовці (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та про складові заробітної плати для призначення державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подаються для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».
Звернувшись 08.02.2021 року із заявою до Управління, позивачем подано довідки: про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до категорії посад державної служби і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби №5 від 05.02.2021, про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №6 від 05.02.2021. Отже, вимогу щодо подання відповідних довідок для призначення пенсії за віком позивачем дотримано.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення до органу Пенсійного фонду України.
Таким чином, суд дійшов правового висновку, що Відповідач має призначити та здійснити нарахування і виплату пенсії державного службовця за віком згідно ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ з дати звернення, тобто з 08.02.2021 року, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року по зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18).
Щодо позовної вимоги про визнання неправомірною бездіяльность посадових осіб Управління у зволіканнях щодо виконання рішення Васильківського міськрайонного суду від 12.06.2015 у справі № 362/2700/15-а, суд зазначає наступне.
Згідно резолютивної частини даного рішення суду було зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м. Василькові та Васильківському районі Київської області провести перерахунок гр. ОСОБА_1 з урахуванням матеріальної допомоги для вирішення-соціально побутових питань, допомоги на оздоровлення та індексації заробітної плати , грошової винагород за сумлінну безперервну працю в органах державної служби та компенсації за невикористану відпустку згідно довідки № 16 від 16 січня 2015 року виданої Державною фінансовою інспекцією України, довідки про складові заробітної плати від 05 грудня 2014 року № 6/1-23-193 виданої Конституційним Судом України, до довідки про складові заробітної плати виданої Верховною Радою України від 09 грудня 2014 року № 9-1- 15/1747 та довідки про складові заробітної плати виданої Державною фінансовою інспекцією в Чернівецькій області від 12 листопада 2014 року № 24-11-14- 14/7494 починаючи від 22 грудня 2014 року у розмірі 70% суми їх заробітної плати, до якої включається всі види оплати праці. Дане рішення суду на виконання надходило до Управління Пенсійного фонду України в м. Василькові та Васильківському районі Київської області, де перебувала на обліку гр. ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Досліджуючи практику Європейського суду з прав людини, Конституційний Суд України узагальнив, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право на суд було б ілюзорним, якби юридична система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (абзац одинадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019).
Однак колегія суддів зазначає, що дана позовна заява заявлена позивачем щодо реалізації виконання іншого судового рішення, що виходить за межі розгляду даної справи, а тому у її задоволенні слід відмовити.
Щодо вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом термін, звіту про виконання рішення суду, колегія зазначає наступне.
Відповідно до частини 1  статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Таким чином, встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є правом суду, а не обов`язком. В даному випадку суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю, а тому відмовляє в цій частині позовних вимог.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 371 КАС України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць у зв`язку з чим - зобов`язати відповідача негайно провести нарахування та виплату пенсії позивачу за один місяць.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про доведеність позивачем заявлених вимог та необхідності часткового задоволення адміністративного позову.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень  та  у спосіб, що визначені  Конституцією  та  законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод  та  інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2022 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.  

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк                    
Судді:                                                                                          В.О. Аліменко
                                                                                                    В.П. Мельничук