Номер провадження: 22-ц/813/8366/22                  Головуючий у 1-й інстанції: Панчишин А.Ю.
Єдиний унікальний номер судової справи:494/1058/22 Доповідач Базіль Л. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2022 року                                                                  м. Одеса

       Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді (судді-доповідача) - Базіль Л.В.,
       суддів: Воронцової Л.П.,
                        Полікарпової О.М.,
       секретар Кузьміч Г.Р.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 01 вересня 2022 року, ухваленого у складі судді Панчишина А.Ю. у справі №494/1058/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

                                                 ВСТАНОВИВ:
       Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
       16 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
       Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 30.03.2016 року знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбу. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказувала на те, що останній рік вони з відповідачем постійно сваряться, кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, проживають окремо і сімейних відносин не підтримують.
       На думку позивачки, розлучення — це єдиний вихід для будування нового щасливого життя та збереження нормального бачення про сім`ю.
       За вказаних обставин, вважала, що шлюб носить формальний характер, примирення з відповідачем та збереження сім`ї є неможливим. У зв`язку з тим, що сім`я фактично розпалася, виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення між подружжям.
       На підставі викладеного, позивачка просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 30.03.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області за №24 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
       Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
       Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 01 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
       Відмовляючи у задоволенні позову про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження заявлених вимог, не наведено достатньо вагомих обставин, які б давали суду підстави вважати, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, на підставі чого суд дійшов висновку про те, що сторони можуть повернутися до нормального сімейного життя. На переконання суду першої інстанції, будь-яких причин для розірвання шлюбу не встановлено.
       Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
       Не погоджуючись із рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.
       Зазначає, що суд першої інстанції неправильно дослідив та надав оцінку доказам, що призвело до висновку, що для припинення шлюбних відносин, ненадані докази на підтвердження позову, та не взята до уваги не згода дружини на проживання у шлюбі, що є порушенням прав позивачки на свободу та особисту недоторканість та можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя.
       Апеляційний розгляд.        
       Відповідач ОСОБА_2 правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
       Учасники справи, будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленими про дату та час апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про поважні причини неявки не повідомили, заяв чи то клопотань про відкладення апеляційного розгляду справи на адресу суду не подавали.
       У відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       На підставі викладеного, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. 
       Позиція апеляційного суду.
       У відповідності до приписів ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Заслухавши суддю-доповідача,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
       Обставини справи.
       З матеріалів справи вбачається, що 30.03.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб про що видано свідоцтво серії НОМЕР_1 . Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини “ ОСОБА_6 ” (а.с. 4).
       Від указаного шлюбу, подружжя має дитину — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).
       Під час розгляду справи у суді першої інстанції проти розірвання шлюбу заперечував відповідач ОСОБА_2 про що подав відповідну заяву (а.с.22). Мотивів в обґрунтування власної правової позиції, відповідач не виклав.
       Мотиви апеляційного суду та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Як убачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу розірвання шлюбу.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).
Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`яком.
Указаних положень вимог закону суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, з підстав, викладених у мотивувальній частині судового рішення. Оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що не відповідає засадам законності та критерію справедливості, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення. 
Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачка посилалася на те, що протягом останнього року подружжя постійно свариться, кожен із сторін має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, сторони проживають окремо і сімейних відносин не підтримують, шлюб носить формальний характер, примирення з відповідачем та збереження сім`ї є неможливим.
Заперечуючи проти розірвання шлюбу, відповідач ОСОБА_2 у поданій заяві до суду першої інстанції в обґрунтування власної позиції не навів мотивів на спростування тверджень позивачки щодо недоцільності збереження шлюбу у подальшому. Ту обставину, що сторони спільно не проживають, не ведуть спільне господарство, тобто фактично не підтримують шлюбні відносини, відповідач не заперечував.
Вирішуючи спір по суті, суд апеляційної інстанції виходить із того, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки фактично не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, та беручи за основу принцип недопустимості примушування до шлюбу, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
При цьому апеляційній суд враховує, що із позовом про розірвання шлюбу заявниця звернулася 16.08.2022 року, рішення про розірвання шлюбу апеляційним судом ухвалюється 14.11.2022 року, тобто у вказаний проміжок часу, що охоплює майже тримісячний термін, сторони мали можливість самостійно вживати заходів щодо примирення, однак позиція позивачки щодо розірвання шлюбу є сталою та послідовною, як в суді першої інстанції, так і на стадії апеляційного перегляду справи. Заяву про відмову від позовної заяви чи апеляційної скарги ОСОБА_1 не подавала.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалення рішення про розірвання шлюбу між подружжям є доцільним та необхідним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, а відмова у розірванні шлюбу, могла б свідчити про примушування 
 ОСОБА_1 до шлюбу проти її волі, що є недопустимим.
У відповідності до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За наслідками апеляційного перегляду справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення апеляційним судом нового рішення про задоволення позовних вимог, відтак апеляційну скаргу належить задовольнити.
Положеннями ч.13 ст. 141 ЦПК України регламентовано, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
На підставі ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати понесені нею при сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги на загальну суму 2481 грн. 
Повний текст постанови складено 15.11.2022 року. 
Керуючись ст. 374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

                               ПОСТАНОВИВ:
        Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Березівського районного суду Одеської області від 01 вересня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення.
       Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.
       Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 30.03.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за №24.
       Копію постанови надіслати до Малиновського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. 
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги на загальну суму 2481 грн. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом 30 днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

       Головуючий                                                          Л.В. Базіль

       Судді:                                                                   Л.П. Воронцова
                                                                         О.М. Полікарпова