ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5033/22 Справа № 214/8331/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Зубакової В.П., 
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.,
сторони:
позивачка – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2022 року, яке ухвалене суддею Малаховською І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 лютого 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання.
Позовна заява мотивована тим, що її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка ОСОБА_1 досягла повноліття, є студенткою третього курсу Вінницького коледжу будівництва та архітектури КНУБА за спеціальністю «Дизайн». З 2018 року, в зв`язку зі вступом до ВНЗ на денну форму навчання, вона переїхала жити до гуртожитку коледжу за адресою: АДРЕСА_1 та проживає там без реєстрації.
Оскільки позивачка навчається на денній формі, вона не має змоги працевлаштуватися, однак для її повноцінного розвитку їй необхідно щомісячне матеріальне забезпечення.
Відповідач ОСОБА_4 сплачував аліменти за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2003 року до досягнення ОСОБА_1 повноліття. 
Крім того, зазначає, що її мати самостійно не в змозі забезпечити в повній мірі витрати пов`язані з її навчанням. Щомісяця вона несе витрати пов`язанні зі сплатою за проживання в гуртожитку, придбання навчально-методичних посібників, підручників, витрачає кошти на придбання квитків до м. Вінниці. 
Також , позивачка вказує, що відповідач інших неповнолітніх дітей на утриманні не має.
Отже, добровільно матеріальну допомогу відповідач не надає, у зв`язку із чим позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просила стягнути з відповідача на її користь та утримання аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до закінчення нею навчання або досягнення нею 23 років.
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання , як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 04 грудня 2020 року і до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_1 23 років.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь держави витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 840 ( вісімсот сорок ) грн. 80 коп.
На підставі ст. 430 ЦПК України допустити рішення до негайного виконання в межах місячного платежу.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визначити аліменти у розмірі не більше 1/10 частки від доходів відповідача, посилаючись на порушення судом норм процесуального та морального права.
Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано його матеріальний стан та те, що він є особою з інвалідністю третьої групи та пенсіонером по інвалідності.
Вважає визначений судом першої інстанції розмір аліментів для нього непосильним та таким, що погіршує його матеріальне становище.
Відповідач не відмовляється від обов`язку щодо утримання доньки, яка продовжує навчання, але вважає за можливе сплачувати аліменти у розмірі 1/10 від всіх своїх доходів.
Просив долучити документи: копію розрахунку заборгованості по аліментам та копію листа ВСП Вінницького фахового коледжу будівництва, архітектури та дизайну НОМЕР_1 від 16.06.2022 року 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та убачається з матеріалів справи, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 10).
Відповідно довідки Вінницького фахового коледжу будівництва і архітектури КНУБА від 16.07.2020 року, виданої ОСОБА_5 , ОСОБА_1 проживає без реєстрації в гуртожитку коледжу за адресою: АДРЕСА_1 з 01.09.2018 року ( а.с.9).
Згідно довідки Вінницького фахового коледжу будівництва і архітектури КНУБА № 219 від 04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 дійсно навчається в ВСП Вінницькому фаховому коледжі будівництва і архітектури КНУБА, стипендію не отримує ( а.с.55,56).
Висновком МСЕК від 21 липня 2020 року серії 12 ААБ № 627188 ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності з 1 серпня 2020 року на безстроковий термін ( а.с. 42).
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 ОСОБА_2 є пенсіонером , вид пенсії за віком, 3 група, трудове каліцтво ( а.с. 41).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи з ОСОБА_2 на її користь та утримання, як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання аліментів у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 04 грудня 2020 року і до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_1 23 років, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено, що відповідач обмежений в можливості надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів, є працездатною за віком та здоров`ям особою, має третю групу інвалідності та не має інших утриманців. За таких обставин, суд вважав, за можливе позовні вимоги частково задовольнити, врахувавши наявність інвалідності 3 групи відповідача, у спосіб, визначений позивачем, у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення аліментів на користь та утримання позивачки, яка продовжує навчання.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України в редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано, при визначенні розміру аліментів, наявність у відповідача третьої групи інвалідності, у зв`язку з чим відповідач вважає, що він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки суд першої інстанції врахував наявність у відповідача групи інвалідності, про що зазначив у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги частково, зазначивши, що факт встановлення відповідачу інвалідності 3 групи впливає тільки на певні обмеження його працездатності.
Крім того, аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.
Разом із тим, у відповідності до приписів статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року відстрочено відповідачу ОСОБА_2 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Саксаганського  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від  10 лютого 2022 року – до ухвалення судового рішення у справі.
У зв`язку з чим, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір 1261,20 грн. за подання апеляційної скарги (840,80 грн. (судовий збір, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви) х 150%).
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу  Дніпропетровської області від 10 лютого 2022 року  – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги на рішення Саксаганського  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від  10 лютого 2022 року на користь держави, судовий збір у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят один) гривень 00 (нуль) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 26 жовтня 2022 року.

Головуючий: 

Судді: