УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/2703/22 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А. 
Категорія 39 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Трояновської Г.С.
суддів: Микитюк О.Ю., Миніч Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 279/2703/22 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Ідея Банк», треті особи: Приватний нотаріус Гуревічов Олег Миколайович, Коростенський міськрайонний відділ ДВС Центрально-Західного управління юстиції (м.Хмельницький) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню
за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 вересня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Недашківської Л.А. у м. Коростені

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Ідея Банк», треті особи: Приватний нотаріус Гуревічов Олег Миколайович, Коростенський міськрайонний відділ ДВС Центрально-Західного управління юстиції (м. Хмельницький) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Позовна заява мотивована тим,  що 20.07.2018 старший державний виконавець Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Рай Т.С. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №56809582 щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу на підставі виконавчого напису, вчиненого 18 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М зареєстрованого в реєстрі за № 1375. За цим виконавчим написом з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 21 жовтня 2016 року № Z62.169.77545, що виникла з 22 жовтня 2017 року по 02 травня 2018 року в сумі 60 593,09 грн, з яких: 25 278,16 – основний борг; 6343,97 – прострочений борг; 7 350 – прострочені проценти; 142,96 – строкові проценти; 819,53 нарахована плата за обслуговування кредиту; 4625,65 прострочена плата за обслуговування кредиту; 14332,22 - пеня; 1700,00- плата за вчинення виконавчого напису. 
   Позивач вказує, що виконавчий напис здійснений з порушенням вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат», сума заборгованості не була безспірною, оскільки вона кошти по погашенню кредиту сплачує, тому нотаріус не мав підстав для вчинення виконавчого напису.
  Просила визнати виконавчий напис №1375 від 18.06.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. , про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що під час вчинення виконавчого напису нотаріус не взяв до уваги відсутність факту безспірності заборгованості позивача за кредитним договором. ОСОБА_1 , будучи інвалідом першої групи, не мала можливості самостійно розпоряджатися власними коштами та відслідковувати суми пенсійних виплат. 
Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Враховуючи, що зазначений спір виник не з підстав, зазначених у ч. 4 ст. 274, апеляційну скаргу було призначено до розгляду порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.    
Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір про можливість виконання виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за зверненням відповідача про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором. 18.06.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис № 1375 про стягнення з позивача як з боржника за кредитним договором від 21жовтня 2016 року № Z62.169.77545 на користь ПАТ "Ідея банк" заборгованості в сумі 60593,09 за період з 22.10.2017 по 02.05.2018. 
Постановою старшого державного виконавця Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Рай Т.С. 20.07.2018 було відкрито виконавче провадження ВП № 56809582 з примусового виконання виконавчого напису № 1375 від 18.06.2018, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Ідея банк" заборгованості в сумі 60593,09 (а.с.4).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було відомо про існування оспорюваного виконавчого напису у 2019, про що свідчить те, що в рамках виконавчого провадження було звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи боржника. З 21.01.2019 з боржника щомісячно на користь Банку утримувались кошти згідно виконавчого напису №1375 від 18.06.2018. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, зробленою до винесення рішення, є підставою для відмови у позові. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.
Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, Законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 295/5(далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку(підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.
Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а)оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
 Матеріалами справи встановлено, що 21жовтня 2016 року між ПАТ "Ідея банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z62.169.77545, строк платежу за яким настав 21.09.2017, у зв`язку з чим Банк, звертаючись до нотаріуса, просив задовольнити свої вимоги на суму 60593,09 за період з 22.10.2017 по 02.05.2018 , з яких: 25 278,16 – основний борг; 6343,97 – прострочений борг; 7 350 – прострочені проценти; 142,96 – строкові проценти; 819,53 нарахована плата за обслуговування кредиту; 4625,65 прострочена плата за обслуговування кредиту; 14332,22 - пеня; 1700,00- плата за вчинення виконавчого напису.
Доказів того, що зазначений договір нотаріально посвідчений матеріали справи не містять. 
Таким чином, вчиняючи 18 червня 2018 року виконавчий напис № 1375, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.
     Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив, що оскаржений виконавчий напис вчинено нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
      Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Разом з тим, відповідач у відзиві на позовну заяву просив застосувати строки позовної давності до вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позовна давність може застосовуватись, якщо позовні вимоги судом визнано обгрунтованими та доведеними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 по справі №910/18560/16).
Положеннями ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, може бути підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) у своїх рішеннях (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії») неодноразово наголошував на том, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.
Виходячи з порівняльного аналізу термінів «довідався» та «міг довідатися», наведених у статті 261 ЦК України, можна дійти висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого положеннями Цивільного процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було відомо про існування оспорюваного виконавчого напису у 2019, про що свідчить те, що в рамках виконавчого провадження було звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи боржника. З 21.01.2019 з боржника щомісячно на користь Банку утримувались кошти згідно виконавчого напису №1375 від 18.06.2018. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, зробленою до винесення рішення, є підставою для відмови у позові. 
Такий висновок відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи. 
Так, постановою державного виконавця ВП №56809582 від 31.10.2018 звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , які вона отримує в Коростенському об`єднаному ПФУ, на користь ПАТ «Ідея Банк» в розмірі 60 593,09грн (а.с.38).
Перші кошти, стягнуті в примусовому порядку, було перераховано Банку 21.01.2019, про що свідчить виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с.31-36).
З позовом до суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_1 звернулась 07.07.2022, тобто поза межами загального строку позовної давності.
Доводи ОСОБА_1 про те, що вона не мала можливості відслідковувати суму пенсійних виплат, оскільки є інвалідом першої групи від загального захворювання та не має можливості самостійно себе обслуговувати, вимушена звертатись за допомогою до сторонніх осіб, не має можливості розпоряджатись своїми коштами не можуть бути враховані, оскільки з довідки до акта огляду МСЕК від 17.12.2021 вбачається, що перша група інвалідності ОСОБА_1 встановлена з 16.11.2021 (а.с.10,54). Раніше вона отримувала пенсію за віком (а.с.9,53). Отже, на час звернення стягнення на доходи (31.10.2018) ОСОБА_1 не була інвалідом першої групи. До того ж ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому враховуючи вік позивача та стан її здоров`я до встановлення групи інвалідності, колегія суддів ставиться критично до доводів в апеляційній скарзі про те, що вона не могла розпоряджатись своїми коштами та відслідковувати суму пенсійних виплат.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Коростенського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді: