ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6828/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 жовтня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Собківа Я.М., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.03.2019 №0023374202, №0023364202, №0023384202, №0023394202.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України контролюючим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отримання доходу у вигляді інвестиційного прибутку від продажу цінних паперів платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 , за наслідком якої складено акт від 15.02.2019 №332/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки). 
В акті перевірки, зокрема зазначено, що відповідно до ЦБД ДРФО ДФС України (форма 1-ДФ) платник податків - фізична особа ОСОБА_1 в 2016 році отримала дохід у вигляді інвестиційного прибутку, нарахованого та виплаченого Київським університетом туризму, економіки і права за ознакою « 112», що підтверджується листом Київського університету туризму, економіки і права від 13.07.2017 №67 (вх. ГУ ДФС у м. Києві №30496/10 від 17.07.2017). 
Разом з цим, у висновках акту перевірки вказано про встановлення в ході її проведення наступних порушень: 
- пункту 179.1 статті 179 розділу IV Податкового кодексу України з урахуванням вимоги підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік до ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві;
- вимоги підпункту «а» пункту 176.1 пункту 176, пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;
- підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168, підпункту 168.1.3 пункту 168.1 статті 168, з урахуванням вимог підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164, підпункту 170.2.2, підпункту 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, не задекларовано дохід у вигляді інвестиційного прибутку (доходу) у сумі 700 000,00 грн. та не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 126 000,00 грн. з отриманого доходу;
- підпункту 1.2, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір у сумі 10 500,00 грн. 
27.02.2019 позивачем подано до ГУ ДФС у м. Києві письмові пояснення (вх. б/н від 27.02.2019) на акт перевірки. 
В подальшому ГУ ДФС у м. Києві, з урахуванням висновків акту перевірки прийнято наступні рішення:
- податкове повідомлення-рішення від 29.03.2019 №0023374202, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за податковими зобов`язаннями у розмірі 126 000,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 31 500,00 грн.;
- податкове повідомлення-рішення від 29.03.2019 №0023364202, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір за податковими зобов`язаннями у розмірі 10 500,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 2 625,00 грн.; 
- податкове повідомлення-рішення від 29.03.2019 №0023384202, яким до позивача на підставі пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 510,00 грн.;
- податкове повідомлення-рішення від 29.03.2019 №0023394202, яким до ОСОБА_1 на підставі пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 170,00 грн.  
Не погоджуючись зі спірними рішеннями, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України). 
Згідно із підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. 
Пунктом 163.1 статті 163 ПК України регламентовано, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Відповідно до пункту 164.1 статі 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.
Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу. 
Згідно із підпунктами 170.2.1-170.2.2 пункту 170.2 статті 170 ПК України облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.
Інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).
При застосуванні платником податку норм підпункту 170.2.9 цього пункту податковий агент - професійний торговець цінними паперами, включаючи банк, з метою визначення об`єкта оподаткування під час виплати платнику податку доходу за придбані у нього інвестиційні активи враховує документально підтверджені витрати такого платника на придбання цих активів.
Запровадження обов`язку податкового агента для професійного торговця цінними паперами, включаючи банк, не звільняє платника податку від обов`язку декларування результатів усіх операцій з купівлі та продажу інвестиційних активів, здійснених протягом звітного (податкового) року як на території України, так і за її межами, за винятком випадків, зазначених в підпункті 170.2.8 цього пункту.
До продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з: обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив; зворотного викупу або погашення інвестиційного активу його емітентом, який належав платнику податку; повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента.
Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.
Інвестиційний актив, подарований платнику податку чи успадкований платником податку, вважається придбаним за вартістю, що дорівнює сумі державного мита та податку з доходів фізичних осіб, сплачених у зв`язку з таким даруванням чи успадкуванням.
Інвестиційний прибуток за операціями з деривативами розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку за операціями з деривативами (похідними інструментами), включаючи отримані суми періодичних або разових виплат, передбачених умовами контрактів (договорів), та документально підтвердженою сумою, сплаченою платником податку іншій стороні такого контракту (договору) з деривативами (похідними інструментами), в тому числі сплаченими сумами періодичних або разових виплат, які передбачені умовами контракту (договору).
Документальним підтвердженням (первинним документом) доходів та витрат за операціями з інвестиційними активами, укладеними в електронній формі на фондовій біржі для клієнтів - учасників фондової біржі, визнається звіт торговця цінними паперами (брокера), який формується на базі біржового звіту та договору на брокерське обслуговування.
Відповідно до підпункту 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 ПК України до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.
Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.
Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від`ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу.
Фінансовий результат за операціями з цінними паперами чи деривативами визначається платником податку. При цьому платник податку визначає фінансовий результат за операціями з цінними паперами чи деривативами, що перебувають в обігу на фондовій біржі, окремо від фінансового результату за операціями з цінними паперами чи деривативами, що не перебувають в обігу на фондовій біржі.
Для цілей цього пункту цінні папери чи деривативи визнаються такими, що перебувають в обігу на фондовій біржі, за дотримання умов, визначених підпунктом 153.8.2 пункту 153.8 статті 153 цього Кодексу.
Для цілей цього пункту під національним законодавством розуміється законодавство тієї держави, на території якої здійснюється обіг цінних паперів чи деривативів (укладення цивільно-правових угод, що тягне за собою перехід права власності на цінні папери чи деривативи).
Дія підпунктів 170.2.4 та 170.2.5 не поширюється на придбання або продаж цінних паперів та деривативів, що здійснюються на фондовій біржі, а також у разі: придбання або продажу пакета акцій розміром понад 25 відсотків статутного капіталу емітента; викупу акцій емітентом, у тому числі на вимогу власника акцій; придбання емісійних цінних паперів у процесі їх приватного розміщення; придбання або продажу цінних паперів, які відповідно до вимог законодавства не можуть перебувати в обігу на фондовій біржі.
Якщо протягом звітного періоду платником податку понесені (нараховані) витрати, пов`язані з придбанням цінних паперів та деривативів, що мають ознаки фіктивності, встановлені Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, такі витрати не враховуються при визначенні фінансового результату за операціями з цінними паперами або деривативами.
Згідно із підпунктом 170.2.7 пункту 170.2 статті 170 ПК України для цілей цього пункту: а) термін "інвестиційний актив" означає пакет цінних паперів, деривативів чи корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом; б) термін "пакет цінних паперів" означає окремий цінний папір, фондовий та товарний дериватив, а також сукупність ідентичних цінних паперів чи фондових та товарних деривативів; в) термін "ідентичний цінний папір чи дериватив" означає цінні папери чи деривативи, випущені одним емітентом за тотожними умовами емісії, виплати доходу, викупу чи погашення.
Відповідно до підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані     подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за №111/26556 затверджено форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, який визначає порядок заповнення і подання до органу Державної фіскальної служби України (далі - контролюючий орган) Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (далі - податковий розрахунок) відповідно до вимог статті 51 глави 2, підпункту 70.16.1 пункту 70.16 статті 70 глави 6 розділу II, підпункту 170.4.2 пункту 170.4 статті 170 та підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 розділу IV, підпункту 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (далі - Кодекс) (далі - Порядок №4). 
У відповідності до пунктів 1.2, 1.3 Порядку №4 податковий розрахунок - документ, який свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. На підставі відомостей щодо сум утриманого та/або сплаченого податку, які зазначаються у податковому розрахунку, нарахування податкового зобов`язання не проводиться.
Дія цього Порядку поширюється на податкових агентів, а саме: юридичних осіб (їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи), самозайнятих осіб, представництва нерезидентів - юридичних осіб, інвесторів (операторів) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) нараховують (виплачують, надають) доходи фізичній особі та/або зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій ос
За правилами визначеними у пункті 3.6 Порядку №4 у графі 5 "Ознака доходу" зазначається ознака доходу згідно з довідником ознак доходів, наведеним у додатку до цього Порядку. Ознака доходу визначається до нарахованого доходу. Якщо доходи виплачуються у звітному кварталі не в повному обсязі і їх остаточна виплата буде здійснюватися у наступних кварталах, ознака доходу в разі виплати повинна вказуватися відповідно до нарахованого в попередньому кварталі доходу.
Щодо кожної фізичної особи потрібно заповнювати стільки рядків, скільки ознак доходів вона має. Про кожну ознаку доходу фізичної особи потрібно заповнювати тільки один рядок з обов`язковим заповненням графи 2 "Податковий номер або серія та номер паспорта*", крім випадків, зазначених у пунктах 3.7 та 3.8 цього розділу.
У відповідності до статті 119 ПК України неподання або порушення порядку подання платником податків інформації для формування та ведення Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, передбаченого цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 85 гривень.
Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 170 гривень.
Неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.
Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020 гривень.
Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються у випадках, коли недостовірні відомості або помилки у податковій звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги) виникли у зв`язку з виконанням податковим агентом вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу та були виправлені відповідно до вимог статті 50 цього Кодексу.
Оформлення документів, які містять інформацію про об`єкти оподаткування фізичних осіб або про сплату податків без зазначення реєстраційного номера облікової картки платника податків, або з використанням недостовірного реєстраційного номера облікової картки платника податків, крім випадків, визначених пунктом 119.2 цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 170 гривень.
Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.09.2012 року по справі № 2604/2021/2012, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2013 року вирішено стягнути з Приватного закладу «Київський університет туризму, економіки і права» на користь ОСОБА_1 частку у майні Приватного закладу «Київський університет туризму, економіки і права» в розмірі 3 187 400, 00грн.
На стадії виконання та закінчення виконавчого провадження 30.09.2013 року між ОСОБА_1 та Приватним закладом «Київський університет туризму, економіки і права» підписана мирова угода, згідно якої боржник гарантує виплату суми, визначеній у рішенні по справі № 2604/2021/2012, у відповідності до затвердженого графіку у цій угоді.
За період 2016 року Приватним закладом «Київський університет туризму, економіки і права» на користь позивача було виплачено кошти у сумі 700 000,00 грн., що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 3771 (т. 1, а.с. 120). 
ОСОБА_1 у позовній заяві наполягає, що виплачені кошти не є інвестиційним прибутком, а є спадковим майном, виплата якого і здійснюється Приватним закладом «Київський університет туризму, економіки і права». 
В той же час у відзиві на позовну заяву контролюючий орган вказує, що при поданні податкового розрахунку за формою 1-ДФ Приватним закладом «Київський університет туризму, економіки і права» нарахований дохід ОСОБА_1 було визначено за ознакою доходу « 112», що відповідно до довідника ознак доходів розшифровується як «Інвестиційний прибуток (дохід) від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах. 
При донарахуванні сум податку на доходи фізичних осіб від отриманого інвестиційного прибутку відповідач використав інформацію з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, яка була внесена на підставі довідки 1-ДФ поданої Приватним закладом «Київський університет туризму, економіки і права».
Однак, як вбачається з вказаних вище судових рішень, частка у майні Приватного закладу «Київський університет туризму, економіки і права» є спадщиною позивача від померлої сестри ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданого 27.08.2012 року державним нотаріусом 21 Київської нотаріальної контори Зубченко Л.С.
Підпунктом 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України встановлено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
Так, порядок оподаткування доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав регламентується статтею 174 ПК України. 
Відповідно до підпункту «в» пункту 174.1 статті 174 ПК України об`єкти спадщини платника податку поділяються з метою оподаткування на об`єкт комерційної власності, а саме: цінні папери (крім депозитного (ощадного), іпотечного сертифіката), корпоративне право, власність на об`єкт бізнесу як такий, тобто власність на цілісний майновий комплекс, інтелектуальна (промислова) власність або право на отримання доходу від неї, майнові та немайнові права. 
Об`єкти спадщини оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення (пп. 174.2.2 п. 174.2 ст. 174 ПК України). 
За приписами підпункту 14.1.263 пункту 14.1. статті 14 ПК України членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, чоловік або дружина, діти, у тому числі усиновлені. Інші члени сім`ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення.
Пунктом 174.3 статті 174 ПК України встановлено, що особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.
Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, зазначається в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов`язані сплатити податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини, та спадкоємців, які отримали у спадщину об`єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини.
Згідно із пунктом 179.2 статті 179 ПК України відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи у вигляді об`єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до пункту 174.3 статті 174 цього Кодексу. 
Право на частку у статутному капіталі юридичної особи відноситься до корпоративних прав, успадкованих позивачем та підлягає оподаткуванню за ставкою 5% від суми доходу.
Відповідно до підпункту «а» пункту 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.
У зв`язку із отриманням спадщини та на виконання вимог податкового законодавства, ОСОБА_1 згідно квитанції від 25.07.2011 року № NOWN546273 сплачено суму податку у розмірі 363 401, 64 грн. При цьому, розмір суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягав сплаті до бюджету за наслідками отриманого позивачем доходу був внесений до нотаріального оформлення такого об`єкту спадщини, а тому обов`язок позивача щодо подання податкової декларації вважається виконаним. Вказані обставини відповідачем не заперечуються.
Крім цього, суд звертає увагу, що рішення про прийняття та включення позивача до складу учасників Приватного закладу «Київський університет туризму, економіки і права» загальними зборами цієї установи не приймалось.
Таким чином, суми нарахованого доходу Приватним закладом «Київський університет туризму, економіки і права» на користь позивача за спірний період не є інвестиційним прибутком від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах в розумінні Податкового кодексу України.
В силу положень пункту 119.2 статті 119 ПК України позивач не несе відповідальність за подання Приватним закладом «Київський університет туризму, економіки і права», як податковим агентом платника податків, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку та які призвели до збільшення податкових зобов`язань платника податку.
Водночас, ГУ ДФС у м. Києві звернулось листом №20013/10/26-15-13-04-06 до Приватного закладу «Київський університет туризму, економіки і права» із проханням надати інформацію та копії документів, які стали підставою для здійснення нарахувань (виплат) інвестиційного доходу (прибутку) у 2016 році позивачу. 
Втім, за наслідком отримання документів контролюючий орган не врахував природу виплати таких коштів, не взяв до уваги письмові пояснення ОСОБА_1 , у зв`язку з чим дійшов висновків про отримання позивачем інвестиційного прибутку, передбаченого приписами статті 170 ПК України. 
Вказане, в свою чергу зумовило безпідставність висновків відповідача про наявність підстав для збільшення грошових зобов`язань позивач за платежами: податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та обов`язку щодо ведення Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, подання декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік до ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві. 
Інших доказів, які б свідчили про здійснення позивачем за спірний період інвестиційної діяльності чи участі у складі засновників відповідного суб`єкта господарювання відповідачем до суду не надано.
Крім того, суд звертає увагу, що обставини відсутності отримання позивачем інвестиційного прибутку від Приватного закладу «Київський університет туризму, економіки і права» у 2015 році були предметом розгляду в адміністративній справі 826/27409/16 та судами, у своїх рішеннях встановлено, що витрат на придбання будь-якого інвестиційного активу, так само як і прибутку від його продажу, ОСОБА_1 не мала. 
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається  до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий          суддя                                                                      Є.І.Мєзєнцев

                    cуддя                                                                      Я.М.Собків

                              суддя                                                                      В.В.Файдюк