ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року 
м. Київ
справа №420/2451/20
адміністративне провадження № К/9901/31141/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:                                                                     судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В., Губської О.А., 
розглянувши у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне підприємство «Південьдортех», про визнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2021 року (суддя-доповідач - Домусчі С.Д., судді: Семенюк Г.В., Шляхтицький О.І.)
І. СУТЬ СПОРУ
1.          У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» (далі - позивач, ТОВ «СПМК-17») звернулось до суду з позовом до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач, Управління), третя особа - Приватне підприємство «Південьдортех» (далі - третя особа, ПП «Південьдортех»), в якій просило визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів від 17 січня 2020 року №№ 184403, 184440, 184406, 184407, 184438, 184408, 184437, 184436, 184435, 184411, 184412, 184413, 184414, 184415, 184416, 184417, 184419, 184426, 184420, 184425, 184423, 184422, 184424, 184433, 184431, 184404, 184410, 184429, 184427, 184441, 184405, 184439, 184409, 184434, 184432, 184430, 184428, 184418, 184421 за порушення передбачене абз. 3, 14, 15, 16 частини першої статті 60 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III). 
2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 17 січня 2020 року є безпідставними та незаконними, оскільки відповідачем при вирішенні питання про накладення штрафу не враховано, що на час здійснення перевірки ТОВ «СПМК-17» не знаходилось у статусі перевізника, а тому на нього не може бути накладений адміністративно-господарський штраф.
II.ОБСТАВИНИ СПРАВИ
3.          З 18 листопада по 02 грудня 2019 року працівниками Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області, Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, проведені рейдові перевірки транспортних засобів усіх форм власності та видів діяльності, що здійснюють перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, зокрема на а/д Н-24 «Благовіщенське - Миколаїв», 211 км. + 920 м., а/д Н-11 «Дніпро-Миколаїв» 315 км. +500 м., а/д М-14 «Одеса - Мелітополь - Новоазовськ» 88 км., під`їзд до м. Миколаєва, Південно-Східна об`їзна м. Миколаєва; Херсонська область: 203 км. + 500 м. а/д М-14 «Одеса - Мелітополь - Новоазовськ» (ГВК) від 205 км. до 220 км., від 176 км. до 203 км. Вказані перевірки здійснені на підставі направлень №003503 від 25 листопада 2019 року, №001297 від 18 листопада 2019 року, №001300 від 25 листопада 2019 року, №003502 від 18 листопада 2019 року.
4.          В період з 18 по 29 листопада 2019 року працівниками Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області, Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, були здійснені рейдові перевірки за наслідками яких були складені акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №№198344; 183474, 198365; 198330, 198329, 198292, 198328, 198342, 198325, 198343, 198345, 183286, 198324, 183395, 198370, 198262, 198319, 198277, 198373, 198079, 198375, 198320,198078,198317,183525,198316,198401,198347,183329.
5.          09 січня 2020 року Управління Укртрансбезпеки в Одеській області направило на адресу позивача запрошення на розгляд справ про порушення законодавства про автомобільний транспорт. 
6.          За результатами розгляду вказаних актів, Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області 17 січня 2020 року прийнято постанови про застосування адміністративно - господарських штрафів до ТОВ «СПМК-17» як до перевізника:
- на суму 34000 грн. №№ 184403, 184440, 184406, 184407, 184438, 184408, 184437, 184436, 184435, 184411, 184412, 184413, 184414, 184415, 184416, 184417, 184419, 184426, 184420, 184425, 184423,184422,184424, за порушення, передбачене абз. 16 частини першої статті 60 Закону № 2344-III;
- на суму 17000 грн. №№184433,184431 за порушення, передбачене абз. 15 частини першої статті 60 Закону № 2344-III;
- на суму 8 500 грн. №№ 184404,184410,184429,184427 за порушення, передбачене абз. 14 частини першої статті 60 Закону № 2344-III;
- на суму 1700 грн. №№ 184441, 184405, 184439, 184409, 184434, 184432, 184430, 184428, 184418, 184421 за порушення передбачене абз. 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III.
7.          Не погоджуючись із вказаними постановами про накладення адміністративно-господарських штрафів, ТОВ «СПМК-17» оскаржило їх до суду.
III.ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
8.          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Визнано протиправними та скасовано постанови управління Укртрансбезпеки в Одеській області від 17 січня 2020 року №№ 184403, 184440, 184406, 184407, 184438, 184408, 184437, 184436, 184435, 184411, 184412, 184413, 184414, 184415, 184416, 184417, 184419, 184426, 184420, 184425, 184423, 184422, 184424, 184433, 184431, 184404, 184410, 184429, 184427, 184441, 184405, 184439, 184409, 184434, 184432, 184430, 184428, 184418, 184421.
9.          Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходів з того, що            01 листопада 2019 року між позивачем та ПП «Півеньдортех» були укладені договори оренди транспортних засобів, щодо яких були проведені перевірки, але які на час перевірок перебували у платному користуванні ПП «Півеньдортех», а тому, за відсутності доказів здійснення автомобільних перевезень саме позивачем, притягнення позивача до відповідальності є протиправним.
10.          Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.
10.1.          Визнано протиправними та скасовано постанови Управління Укртрансбезпеки в Одеській області від 17 січня 2020 року про застосування до ТОВ «СПМК-17» адміністративно-господарських штрафів в сумі 34000 грн на підставі абз.16 частини першої статі 60 Закону № 2344-III (№№184403; №184440; №184406; №184438; №184408; №184437; №184436; №184435; №184414; №184416; №184417; №184419; №184426; №184420; №184425; №184423).
10.2.          Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області від 17 січня 2020 року №184410 про застосування до ТОВ «СПМК-17» адміністративно-господарського штрафу в сумі 8500 грн. на підставі абз. 14 частини першої статті 60 Закону № 2344-III.
10.3.          Визнано протиправними та скасовано постанови Управління від 17 січня 2020 року про застосування до ТОВ «СПМК-17» адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн., на підставі абз. 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III (№184441; №184439; №184409; №184418; №184421).
10.4.          Відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «СПМК-17» про визнання протиправними та скасування постанов Управління від 17 січня 2020 року про застосування адміністративно-господарських штрафів №184407; №184411; №184412; №184413; №1844154; №184422, №184424; №184433; №184431; №184404; №184429; №184427; №184405; №184434; №184432; №184430; №184428.
10.5.          Стягнуто з Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, яке є правонаступником Управління Укртрансбезпеки в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, на користь ТОВ «СПМК-17» понесені судові витрати (сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам) в сумі 8 128,13 грн. (вісім тисяч сто двадцять вісім гривень 13 коп.), за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.
11.          Суд апеляційної інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, дійшов висновку про помилковість висновків суду першої інстанції та доводів ТОВ «СПМК-17» щодо перебування транспортних засобів у платному користуванні у ПП «Південьдортех», оскільки до адміністративно-господарської відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт притягується перевізник. Витребувавши додаткові докази (товарно-транспортні накладні (далі - ТТН)), колегія суддів встановила правомірність постанов від 17 січня 2020 року про застосування адміністративно-господарських штрафів №184407; №184411; №184412; №184413; №1844154; №184422, №184424; №184433; №184431; №184404; №184429; №184427; №184405; №184434; №184432; №184430; №184428, оскільки витребуваними доказами підтверджено вчинення правопорушення саме позивачем.
V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
12.          Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування постанов від 17 січня 2020 року про застосування адміністративно-господарських штрафів №184407, 184411, 184412, 184413, 184415, 184422, 184424, 184433, 184431, 184404, 184429, 184427, 184405, 184434, 184432, 1844 30, 184428, ТОВ «СПМК-17» звернулось із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просило скасувати оскаржуване судове рішення, залишивши в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року.
13.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).
14.          У касаційній скарзі позивач вказав, що судом апеляційної інстанції було застосовано положення статті 1, статті 33, статті 60 Закону № 2344-III без врахування правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 09 серпня 2019 року у справі №806/1450/16.
15.          Також скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції було застосовано пункт 28, пункт 31.1., пункт 21 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879, без врахування правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 29 січня 2020 року №814/1460/16.
16.          Серед іншого, позивач вказує на незастосування судом апеляційної інстанції правого висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 01 липня 2021 року у справі №46/603 щодо прийняття доказів, які не були предметом розгляду місцевим судом. На думку скаржника, суд апеляційної інстанції порушив приписи частини четвертої статті 308 КАС України щодо прийняття доказів.
17.          Окрім того, ТОВ «СПМК-17» зазначено про не врахування судом апеляційної інстанції правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 12 грудня 2019 року у справі №910/13985/19 щодо застосування статті 204 Цивільного кодексу України.
18.          Управлінням подано відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні скарги внаслідок її безпідставності. 
19.          Третьою особою подані пояснення на касаційну скаргу позивача, в яких ПП «Південьдортех» зазначило, що підтримує в повному обсязі доводи скаржника. У поясненнях також вказано, що судом апеляційної інстанції прийнято помилкове рішення про скасування рішення суду першої інстанції, оскільки в основу оскаржуваного судового рішення покладені докази, які не досліджувались судом першої інстанції, а витребування судом за власною ініціативою додаткових доказів від Служби є безпідставним. 
V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА
20.          Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
21.          Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
22.          Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт».
23.          Відповідно до статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
24.          Приписами статті 33 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію.
25.          Статтею 48 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для автомобільного перевізника є документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
26.          Згідно з абз. 3, 14, 15, 16 частини першої статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за:
- надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 
- перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
27.          Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок №879).
28.          Згідно із пунктом 21 Порядку №879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.
У разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подвійний розмір застосовується в частині перевищення фактичних показників над показниками, визначеними у дозволі, за пройдену частину маршруту.
Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту.
29.          Пунктом 28 Порядку №879 визначено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.
Перевізник має право на відшкодування вантажовідправником чи замовником коштів, внесених у рахунок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.
Погодження маршруту видається після внесення в установленому розмірі плати за проїзд. У разі прийняття рішення про відмову перевізника від проїзду за погодженим маршрутом внесена плата за проїзд не повертається.
30.          Згідно із пунктом 31.1. Порядку №879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру:
до 10 відсотків - у подвійному розмірі;
на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі;
більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.
Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.
31.          Відповідно до Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року N 207 (далі - Перелік документів; був чинним на час виникнення спірних правовідносин), для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах одним із обов`язкових документів є товарно-транспортна накладна.
VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
32.          Частинами першою - третьою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1,4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
33.          Спірні правовідносини склались щодо оскарження 39 постанов Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області щодо застосування адміністративно-господарських штрафів до автомобільного перевізника за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
34.          Враховуючи вимоги та обґрунтування касаційної скарги, перегляд оскаржуваних судових рішень буде здійснюватися Верховним Судом в межах позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено судом апеляційної інстанції, а саме - в частині оскарження постанов від 17 січня 2020 року про застосування адміністративно-господарських штрафів №№184407, 184411, 184412, 184413, 184415, 184422, 184424, 184433, 184431, 184404, 184429, 184427, 184405, 184434, 184432, 1844 30, 184428.
35.          Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність зазначених постанов та відсутність підстав для їх скасування. Верховний Суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступне.
36.          Законом № 2344-III передбачено, що до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт притягується саме автомобільний перевізник. У свою чергу, автомобільним перевізником є особа, яка здійснює перевезення пасажирів чи вантажів.
37.          Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що спірними постановами накладено штраф на ТОВ «СПМК-17» як на перевізника.
38.          У своїй касаційній скарзі ТОВ «СПМК-17» наголошує про безпідставність накладення штрафу на нього як на перевізника, оскільки вказані у спірних постановах автомобілі на час здійснення перевірки перебували у платному користуванні ПП «Південьдортех». Проте, дані доводи є необґрунтованими.
39.          Відповідно до вимог статті 48 Закону № 2344-III та Переліку документів для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом на комерційній основі - необхідна товарно-транспортна накладна (далі - ТТН), в якій зазначається автомобільний перевізник.
40.          За для встановлення перевізника у спірних правовідносинах П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23 березня 2021 року витребував у Управління, зокрема, копії ТТН, що стали підставою для прийняття оскаржуваних постанов.
41.          Управління частково виконало ухвалу суду про витребування доказів, надавши ТТН, які стали підставою для прийняття постанов від 17 січня 2020 року про застосування адміністративно-господарських штрафів №№184407, 184411, 184412, 184413, 184415, 184422, 184424, 184433, 184431, 184404, 184429, 184427, 184405, 184434, 184432, 1844 30, 184428. У наданих товарно-транспортних накладних автомобільним перевізником зазначено ТОВ «СПМК-17».
42.          Отже, Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що витребувані докази підтверджують факт перевезення вантажу саме ТОВ «СПМК-17», а тому постанови від 17 січня 2020 року про застосування адміністративно-господарських штрафів №№184407, 184411, 184412, 184413, 184415, 184422, 184424, 184433, 184431, 184404, 184429, 184427, 184405, 184434, 184432, 1844 30, 184428 є правомірними.
43.          Доводи скаржника щодо необхідності застосування до спірних правовідносин правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 09 серпня 2019 року у справі №806/1450/16, є безпідставними, оскільки правовідносини у справах не є подібними. У вказаній справі єдиним доказом для встановлення перевізника був договір оренди транспортного засобу. У справі, що розглядається, суд досліджував не лише договори оренди, але і товарно-транспортні накладні, що підтвердили статус позивача як перевізника.
44.          Є необґрунтованими доводи ТОВ «СПМК-17» стосовно порушення судом апеляційної інстанції частини четвертої статті 308 КАС України. Вказана правова норма встановлює правила подання доказів сторонами під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Проте, у справі, що розглядається, судом додатково витребовувались докази за власною ініціативою.
45.          Суд апеляційної інстанції, враховуючи положення пункту 4 частини першої статті 306 КАС України, має право витребувати докази із власної ініціативи під час підготовки справи до розгляду. У свою чергу,  правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 01 липня 2021 року у справі 346/603, на застосуванні якого наголошував скаржник у касаційній скарзі, також стосується подання доказів стороною під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
46.          Також Верховний Суд наголошує про безпідставність доводів ТОВ «СПМК-17» щодо необхідності застосування до спірних правовідносин правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 29 січня 2020 року у справі №814/1460/16, стосовно пунктів 21, 28, 31.1. Порядку №879 та правового висновку, викладеного в постанові від 12 рудня 2019 року у справі №910/13985/19, стосовно статті 204 ЦК України, оскільки вказані правові норми не застосовувались судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні.
47.          Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
48.          Таким чином, суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу                           ТОВ «СПМК-17» без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки судом апеляційної інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.
VIІ. СУДОВІ ВИТРАТИ
49.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» залишити без задоволення, а постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2021 року у справі №420/2451/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
Судді                                                                                                              О.В. Калашнікова

                                                                                                              М.В. Білак

                                                                                                    О.А. Губська