Справа № 354/483/18 
Провадження № 22-ц/4808/967/22 
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
               судді-доповідача        Бойчука І.В.,
               суддів:                Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,
               секретаря                Максимів Ю.В.,
               з участю                        сторін, представника відповідача,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Яремчанського міського суду від 13 червня 2022 року під головуванням судді Ваврійчук Т.Л. у м. Яремче,
в с т а н о в и в:
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, щоїй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1560 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку по межі А-Б сусіднім землекористувачем був Єршов, а в подальшому сусідня ділянка була передана у власність родички відповідача ОСОБА_3 , яка померла у 2016 році. У 2008 році відповідач спільного з ОСОБА_3 на земельній ділянці останньої та частково на її ділянці здійснили самочинне будівництво - добудову до квартири АДРЕСА_2 , на яке згодом оформили право власності.
З приводу незаконності оформлення відповідачем та ОСОБА_3 права власності на добудову і на земельну ділянку площею 0,02 га по АДРЕСА_3 вона зверталася у різні органи державної влади та до суду.
Рішенням Яремчанського міського суду від 03.02.2011 визнано недійсним п. 5.28 рішення Яремчанської міської ради від 06.07.2006 року №33-2/2006 в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки площею 0,02 га для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_3 , визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 310231 від 15.08.2006, виданий ОСОБА_3 , та скасовано його державну реєстрацію.
Рішенням Яремчанського міського суду від 08.12.2011 визнано самочинним будівництвом добудову до квартири АДРЕСА_4 та визнано недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вказану добудову, зобов`язано провести перебудову такої, звільнивши її земельну ділянку.
На підставі вказаного рішення суду були видані два виконавчі листи, відкриті виконавчі провадження, в межах яких неодноразово проводилося виконання із залученням спеціалізованих землевпорядних організацій. Виконавче провадження неодноразово закривалося, проте постанови державного виконавця про закінчення провадження нею оскаржувалися і суд її скарги задовольняв.
Не дивлячись на те, що під час виконання проводилися обміри її земельної ділянки, а відповідач здійснив перебудову самочинної добудови, її земельна ділянка від самочинної добудови звільнена не була.
Причиною цього є те, що спеціалізовані землевпорядні організації не взяли до уваги її пояснення щодо зміщення межі належної їй земельної ділянки зі сторони ділянки ОСОБА_4 по лінії В-Г, яка раніше проходила під тупим кутом, але у зв`язку із наявністю каналізаційних труб з її ділянки по межі Б-В було вилучено частину ділянки у формі трикутника, довжиною 3 м, у зв`язку із чим зі сторони межі по лінії Г-А їй додали земельну ділянку такого ж розміру, але через відсутність коштів вона цю зміну конфігурації земельної ділянки не узаконила.
Державним виконавцем 06.11.2013 винесено чергову постанову про закінчення виконавчого провадження, однак фактично рішення суду від 22.08.2011 залишилося не виконаним.
Даний факт підтверджує та обставина, що збудована нею у 2008 році бетонна огорожа проходить майже посередині самочинної добудови відповідача. Рішенням суду від 22.08.2011 було відмовлено у визнанні цієї огорожі самочинним будівництвом, а також судом були скасовані постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.ст.53-1, 188-5 КУпАП. З наведеного слідує, що оскільки факту захоплення нею земельної ділянки ОСОБА_3 не встановлено, тому збудована нею бетонна огорожа проходить по межі її земельної ділянки, а оскільки ця огорожа проходить також по середині самочинної добудови відповідача, вказана добудова таким чином знаходиться на її земельній ділянці.
Посилаючись на викладене та те, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні належною їй власністю, оскільки спотворюється естетичний вигляд її земельної ділянки, а також вона не має можливості завершити будівництво огорожі та встановити тверду межу між її ділянкою та ділянкою Яремчанської міської ради, яка в подальшому буде передана у власність відповідача, просила усунути їй перешкоди в користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача знести за його рахунок самочинно збудовану добудову до квартири АДРЕСА_2 .
Рішенням Яремчанського міського суду від 13 червня 2022 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду .
Зазначає, що є необґрунтованим висновок суду першої інстанції про не доведення факту захоплення відповідачем частини її земельної ділянки.
З висновку комісійної земельно-технічної експертизи №15991/18-41/198/18-28 від 25.10.2019 вбачається, що експертом встановлено факт неспівпадіння конфігурації земельної ділянки межі A-Б по стороні відповідача фактичної з конфігурацією згідно її Державного акту, а саме встановлено, що фактично є згин по лінії зі сторони відповідача, що не відповідає даним її державного акту. 
За результатами проведення топографо-геодезичних робіт встановлено, що площа фактичного користування земельною ділянкою в АДРЕСА_1 становить 0,1396 га, а її конфігурація не відповідає конфігурації, вказаній у державному акті, зокрема по лінії А-Г довжина межі становить 30,07 м, по лінії В-Г- 46,73 м, по лінії Б-В - 30,37 м, по лінії А-Б-48,82 м. Встановити чи відповідає на момент експертного дослідження розташування на місцевості межі земельної ділянки ОСОБА_1 , яка у її державному акті позначена літерами А-Б, розташуванню на місцевості цієї межі на момент її встановлення та закріплення межовими знаками в 1996-1997 роках не видається за можливе.
Однак, як зазначив експерт, встановити площу накладення неможливо через відсутність необхідних документів, які підтверджують розмір її земельної ділянки.
З метою виконання клопотання про представлення додаткових доказів вона зверталася до суду з клопотанням про допит експерта, щоб з`ясувати, що саме йому необхідно для проведення експертизи, про зобов`язання відповідача представити свою технічну документацію на земельну ділянку, яка збереглася незважаючи на скасування його Державного акту та витребувати необхідні документи з відповідних органів.
Суд задовольнив її клопотання та викликав експерта. При цьому, відповідаючи на запитання судді експерт фактично підтвердив, що з її сторони є згин по межі з ОСОБА_2 і що будова заходить на її земельну ділянку.
Таку ствердну відповідь суд не констатував у рішенні і навіть не звернув на це увагу. Однак це має значення, оскільки підтверджує її позовні вимоги.
Виходячи з пояснень експерта та його клопотання про надання додаткових документів, суд повинен був витребувати їх у сторін та державних органів, де вони зберігаються, однак не зробив цього.
Суд першої інстанції не вжив достатніх заходів для встановлення фактичних обставин.
Враховуючи, що за експертизу вона заплатила великі гроші і є простою людиною без вищої юридичної освіти, суд міг посприяти у витребуванні доказів, які були потрібні.
Вказує, що у неї є Державний акт, який і на сьогодні не зважаючи на зміну законодавства, є документом, що посвідчує право власності. Такий видавався на підставі документів, які відображали всю інформацію про земельну ділянку.
В ході розгляду справи встановлено, що фактичний розмір земельної ділянки, яка перебуває у її власності, на момент розгляду справи не відповідає розміру земельної ділянки, зазначеному у державному акті серії І-1Ф №001471, виданому 21.01.1997, та є меншим на 0,0164 га, лінійні проміри даної ділянки не відповідають розмірам, зазначеним у державному акті та мають змінену конфігурацію.
Як вбачається з висновку експерта на аркуші 20 висновку, останнім схематично відображено, що по лінії А-Б ( межа з відповідачем) відхилення від лінії мого Державного акту складає 3,46-17,62-1,20, - тобто, визначено площу захоплення моєї ділянки чужим майном. Це і підтвердив у засіданні експерт, однак, суд першої інстанції не зазначив таку обставину встановленою.
Також є невірним висновок суду щодо відсутності твердих меж, оскільки у тому ж висновку зазначено, що частина земельної ділянки ОСОБА_5 обгороджена бетонною огорожею, частина сіткою рабицею і відповідач не сказав, що огорожа і сітка належать йому і фіксують його межу.
Також відповідач не спростував, що частина його самовільної будови, яка збудована ним, на час розгляду цієї справи знаходиться у неї в городі. Тобто накладення на її ділянку добудовою відповідача встановлено.
Крім того, вона також посилалася на іншу експертизу від 06.10.21 у кримінальній справі. Встановлені нею факти мають значення для цієї справи, однак суд не дав цьому жодної оцінки.
Щодо посилання суду як на преюдиційний факт на ухвалу Яремчанського міського суду від 07.02.2014, якою ніби-то підтверджено факт виконання рішення суду щодо знесення самочинної будови, то така ухвала не має такого значення, оскільки стосується інших обставин. Доказом цього є те, що в неї на ділянці вже після закінчення виконавчого провадження є чужорідний об`єкт, який належить відповідачу і збудований без будь-яких підстав. Цей факт засвідчено і висновком експертизи, в якому зазначено, що існує згин в її ділянці визначеною площею, що не відповідає державному акту.
Щодо посилань суду на відсутність нової документації про відновлення меж земельної, ділянки для встановлення поворотних точок, то таке є правом, а не її процесуальним обов`язком. Проте, якщо суд вважав необхідним таке встановлення, він міг зобов`язати державні органи, які б вийшли на місце і встановили - відновили межі, для повного з`ясування обставин у справі.
Просить рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в повному обсязі задовольнити її вимоги.
Учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.
Відповідач та його представник вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 23.12.1993 звернулася до Яремчанської міської ради із заявою, в якій просила передати їй у приватну власність земельну ділянку площею 0,7 га, що розташована по АДРЕСА_1 .
Позивач 29.11.1996 звернулася у міську раду із заявою відповідно до якої просила надати їй земельну ділянку площею 0,086 га, яка перебуває у її користуванні з 1968 року та знаходиться біля належного їй будинковолодіння по АДРЕСА_3 .
Рішенням виконавчого комітету Яремчанської міської ради №106 від 17.12.1996 позивачу була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,1560 га по АДРЕСА_1 .
Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ №001471, виданого 21.01.1997, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1560 га для обслуговування будівель і ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться на території м. Яремче з яких 0,044 га - для будівництва та обслуговування будівель та 0,112 га - для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки по межі А-Б дана ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_6 , по межі Б-В проходить річка Прут, по межі В-Г – знаходиться земельна ділянка ОСОБА_7 , а по межі Г-А -вул. Свободи.
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20543685, виданого ОКП «Коломийське МБТІ» 11.10.2008, за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 07.10.2008 зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частці добудова до квартири АДРЕСА_4 .
Пунктом 5.8 рішенням Яремчанської міської ради від 06.07.2006 №33-2/2006 ОСОБА_3 затверджено проект відведення земельної ділянки площею 0,02 га для будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 , що є суміжною із земельною ділянкою позивача.
ОСОБА_3 15.08.2006 був виданий державний акт серії ЯГ №310231 про право власності на земельну ділянку площею 0,02 га кадастровий номер 2611000000:05:006:0059, по АДРЕСА_3 , цільове призначення-для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03.02.2011, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19.04.2011, визнано недійсним п. 5.28 рішення Яремчанської міської ради від 06.07.2006 №33-2/2006 в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки площею 0,02 га для будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 . Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_3 серії ЯГ №310231 від 15.08.2006 площею 0,02 га кадастровий номер 2611000000:05:006:0059, розташовану в АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та скасовано його державну реєстрацію.
Вказаним судовим рішенням встановлено, що на момент затвердження проекту відведення земельної ділянки не були усунуті недоліки, вказані у висновку державної експертизи обласного головного управління земельних ресурсів Держкомзему України №2287/П від 06.07.2006 року, а земельна ділянка ОСОБА_3 накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 і її розмір становить 0,67 м.
Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2011 у справі №2-2/2011, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.12.2011, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано самочинним будівництвом добудову до квартири АДРЕСА_4 та визнано недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на вказану добудову. Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 провести перебудову добудови до квартири АДРЕСА_4 , звільнивши від добудови земельну ділянку ОСОБА_1 .
Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2011 у справі №2-4/2011 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання самочинним будівництвом бетонної огорожі по АДРЕСА_5 та добудови до будинку і зобов`язання знести бетонну огорожу.
Як зазначено у вказаному судовому рішенні, позивачі не довели, що вони мають у власності земельну ділянку площею 200 кв.м. біля будинку АДРЕСА_6 , а тому їх твердження про те, що огорожа відповідачки знаходиться на їхній земельній ділянці є необґрунтованими.
Вказане рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили 02.09.2011.
Згідно листа комісії з проведення реорганізації ГУ Держкомзему у Івано-Франківській області №Є-10-31/563 від 16.09.2011 за результатами перевірки, проведеної в ході розгляду звернення ОСОБА_3 стосовно самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_1 , встановлено, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку загальною площею 0,1560 га згідно державного акту серії І-ІФ №001471. Одночасно встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,0072 га (землі територіальної громади м. Яремче) самовільно зайнята ОСОБА_1 шляхом будівництва кам`яної огорожі.
Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29.11.2011 скасовано постанову державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель в Івано-Франківській області № 6-01-18121 від 21.12.2009 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП за фактом будівництва кам`яної огорожі по АДРЕСА_1 .
На виконання рішення суду від 22.08.2011 у справі №2-2/2011 за заявою позивача ОСОБА_1 були видані виконавчі листи, які пред`явлений до примусового виконання. Постановою державного виконавця від 18.06.2012 виконавче провадження закінчено відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30.07.2012, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.09.2012 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено, дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 22.08.2011 у справі №2-2/2011 визнано неправомірними та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 18.06.2012.
Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 21.08.2012 року скасовано постанову державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель в Івано-Франківській області № 6-01-18130 від 03.02.2010 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.188-5 КУпАП за фактом будівництва кам`яної огорожі по АДРЕСА_1 .
На виконання рішення суду від 22.08.2011 у справі №2-2/2011 Яремчанським міським судом 08.02.2013 видано два дублікати виконавчих листів, боржниками у яких зазначено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Як вбачається із ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.10.2013, ухвалою Яремчанського міського суд Івано-Франківської області від 26.06.2013 скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірними та скасовано постанови про закінчення виконавчого провадження державного виконавця ВДВС Яремчанського МУЮ Сікорини Р.В. серії ВП №36556595, серії ВП №36555997 від 30.04.2013.
Із листа ПП «Карпатгеодезпроект» № 16/13 від 11.04.2013 вбачається, що в ході виконавчого провадження ВП №3555695 дане підприємство провело топографічну зйомку меж земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відповідно до якої встановлено, що існуюча площа земельної ділянки ОСОБА_1 становить 0,1557 га.
Із висновку ПП «Карпатгеодезпроект» №60/13 від 29.10.2013 вбачається, що ПП «Карпатгеодезпроект» в складі директора підприємства, інженера-землевпорядника виконало детальну топографічну зйомку земельної ділянки ОСОБА_1 та меж із сусідами ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Згідно Державного акта на право приватної власності ОСОБА_1 проміряли зі сторони АДРЕСА_7 , зі сторони ОСОБА_4 - 52,20 м., зі сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - 56,60 м, зі сторони р. Прут - 32,00 м. Перерахувавши нанесені проміри, частину земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 треба вилучати, а саме: частину будівлі площею 0,0002 га та частину незабудованої земельної ділянки площею 0,0013 га. В ході проведених обмірів встановлено, що площа земельної ділянки ОСОБА_1 не відповідає площі, що вказана у державному акті та становить 0,1568 га.
Старшим державним виконавцем ВДВС Яремчанського МУЮ Климко М.М. 30.10.2013 винесено постанову, якою зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в строк до 04.11.2013 провести перебудову добудови до квартири АДРЕСА_4 , звільнивши від добудови земельну ділянку ОСОБА_1 згідно висновку ПП «Карпатгеодезпроект» № 60/13 від 29.10.2013, а саме: демонтувати частину стіни перебудови добудови до квартири АДРЕСА_4 , зі сторони АДРЕСА_7 , дальше на виступі добудови до квартири АДРЕСА_4 , який межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 необхідно знести 0,44 м, а саме - 0,27 м від внутрішнього кута залишається. З другого боку виступу (зі сторони р. Прут) від внутрішнього кута квартири АДРЕСА_4 повинна бути відстань 6,66 м, внаслідок чого на земельній ділянці ОСОБА_1 знаходиться частина добудови до квартири АДРЕСА_4 розміром 0,45 м (які необхідно знести), а також звільнити частину незабудованої земельної ділянки площею 0,0013 га.
Старшим державним виконавцем ВДВС Яремчанського МУЮ Климко М.М. 06.11.2013 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №36555997 з примусового виконання виконавчого листа №2-2, виданого Яремчанським міським судом 08.02.2013, боржником в якому вказаний ОСОБА_2 на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржником виконано рішення суду (проведено перебудову добудови до квартири АДРЕСА_4 , звільнивши від добудови земельну ділянку ОСОБА_1 ), що підтверджується актом державного виконавця від 05.11.2013 та актом здачі-приймання робіт №2 від 04.11.2013.
Рішеннями Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №395-23/2013 від 26.12.2013, № 516-28/2014 від 13.11.2014 вирішено відкласти розгляд питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0192 га для обслуговування добудови до квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07.02.2014, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.03.2014, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця ВДВС Яремчанського МУЮ Климко М.М. та скасування постанов про закінчення виконавчого провадження від 06.11.2013 і зобов`язання ВДВС Яремчанського МУЮ Івано-Франківської області виконати рішення суду від 22.08.2011.
Вказаними судовими рішеннями встановлено, що на підставі висновків ПП «Карпатгеодезпроект» від 29.10.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було проведено перебудову добудови до квартири АДРЕСА_4 та на виступі даної добудови знесено 0,44 м від вул. Свободи, а з іншої сторони виступу(із боку р. Прут) було знесено 0,45м, а також звільнена частина недобудованої земельної ділянки площею 0,0013 га, що підтверджується актами здачі-приймання робіт(надання послуг) №2 від 04.11.2013, де виконавцем зазначено ТзОВ «Зорі Карпат».
За фактом умисного невиконання ОСОБА_2 рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2011 у справі №2-2/2011 07.10.2014 до ЄРДР було внесене кримінальне провадження №42014090110000014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.
Вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 16.05.2018, залишеним без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15.11.2018 та постановою Верховного Суду від 28.01.2020, ОСОБА_2 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.
Із повідомлення ДП «Карпатське підприємство геодезії, картографії та кадастру» №385 від 22.10.2015 року вбачається, що 19.10.2015 року даним підприємством у присутності представників Яремчанської міської ради, прокуратури та понятих було проведено обміри земельної ділянки ОСОБА_1 . По результатах обмірів складено план земельної ділянки, в якому зазначено площу ділянки ОСОБА_1 у розмірі 0,1570 га та фактичне розташування інших об`єктів навколишньої ситуації.
Відповідно до повідомлення Відділу Держгеокадастру у м. Яремчому Івано-Франківської області ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області №966/05-06/01 від 21.06.2016 у Національній кадастровій системі Державного земельного кадастру відсутні відомості про земельну ділянку, яка відповідно до Державного акту серії І-ІФ №001471 належить ОСОБА_1 .
Із повідомлення виконавчого комітету Яремчанської міської ради №1/74 від 20.11.2017 адресованого Службі автомобільних доріг в Івано-Франківській області вбачається, що у зв`язку із неодноразовими зверненнями ОСОБА_1 , виконком повторно звернувся із приводу впорядкування відводу дощової каналізації з автодороги державного значення Н-09 Мукачево-Львів в м. Яремче, яка починається від автобусної зупинки і проходить вздовж дороги державного значення до будинку ОСОБА_1 через її приватизовану земельну ділянку та просив вирішити питання з`єднати даний відрізок труби із каналізацією, що розташована на відстані приблизно 15 м від будинку заявниці та перекрити водовідвід, що проходить через ділянку ОСОБА_1 .
Листом за вих. №1/40 від 17.08.2018 виконавчий комітет Яремчанської міської ради повідомив позивача про те, що на місці комісійно за участю представників міськвиконкому та поліції розглядалося питання щодо самовільного будівництва(спорудження стіни із блоків) ОСОБА_8 на земельній ділянці, яка перебуває у його користуванні. Дозволів на здійснення будівельних робіт ОСОБА_8 комісії не представлено, останнього попереджено не здійснювати жодного будівництва без дозволу на проведення будівельних робіт.
Як вбачається із ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.09.2018 за фактом невиконання рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2011 старшим державним виконавцем ВДВС Яремчанського МУЮ Климко М.М. 13.11.2017 року до ЄРДР внесено кримінальне провадження №12017090110000183 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.
Листом за вих. №1/46 від 01.10.2018 виконавчий комітет Яремчанської міської ради повідомив, що за результатами розгляду усного звернення ОСОБА_1 встановлено, що жодних дозволів на відкриття стоматологічного кабінету ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Яремчанської міською радою чи відділом містобудування та архітектури міськвиконкому не видавалося, жодних заяв про надання земельної ділянки по АДРЕСА_8 від вказаних осіб не надходило.
Із листа Яремчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області №5380/108/52-2018 від 06.11.2018 вбачається, що в ході проведеної перевірки за зверненням ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_9 займаються підприємницькою діяльністю в самочинній добудові до квартири АДРЕСА_2 , зважаючи на те, що ліцензію на зайняття підприємницькою діяльністю надано на адресу АДРЕСА_6 , а тому в діях останніх можуть вбачатися ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.205-1 КК України.
Згідно повідомлення Управління ДАБІ в Івано-Франківській області № 430/1609/114/19 від 11.03.2019 за результатами розгляду звернення від 06.02.2019 щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за адресою АДРЕСА_3 посадовою особою Управління ДАБІ спільно з представником органу місцевого самоврядування 19.02.2019 здійснено виїзд на місце з метою проведення позапланової перевірки. Ознак виконання будівельних робіт на час проведення перевірки не виявлено. Власником представлено: дозвіл на виконання будівельних робіт №140 від 03.09.2007, свідоцтво про смерть ОСОБА_3 від 31.12.2014, витяг про реєстрацію права власності не нерухоме майно №20543685 від 11.08.2008, акт, складений ОСОБА_8 , в якому вказано, що у період з 2011 по 2018 рік ні ним, ні ОСОБА_2 будівельних робіт за адресою АДРЕСА_3 не проводилось. Акт підписаний ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 16.05.2018. З огляду на викладене власник зазначеного об`єкта станом на день перевірки не виступає суб`єктом містобудування. А тому відсутні правові підстави для здійснення заходів архітектурно-будівельного контролю.
Із повідомлення Міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м. Яремчому ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області №П-51/0-0.202-47/145-19 від 23.04.2019 вбачається, що документація із землеустрою згідно якої виготовлявся державний акт серії І-ІФ № 001471 від 21.10.1997 року, виданий ОСОБА_1 не виготовлялася.
За заявою ОСОБА_1 24.04.2019 до ЄРДР внесено кримінальне провадження за № 12019090110000064 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України за фактом неналежного виконання посадових обов`язків службовими особами Управління ДАБІ в Івано-Франківській області.
Із повідомлення Національної поліції України № 14359/01/24-20-19 від 11.12.2019 вбачається, що Яремчанським ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні від 02.12.2019 за завою ОСОБА_1 за фактом самовільного будівництва сусідами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 дерев`яної огорожі в березні 2019 року на її земельній ділянці.
Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комісійної земельно-технічної експертизи №15991/18-41/198/18-28 від 25.10.2019, експертами встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ №001471, виданого 21.01.1997 року площа земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 і перебуває у власності ОСОБА_1 становить 0,1560 га. Відповідно до державного акту дана ділянка має форму скошеного прямокутника із рівними сторонами, довжина межі по лінії А-Б становить 56,6 м, по лінії Б-В-32,0м, по лінії В-Г -52,2 м., по лінії А-Г-26,0 м. З результатами проведення топографо-геодезичних робіт встановлено, що площа фактичного користування земельною ділянкою в АДРЕСА_1 становить 0, 1396 га, а її конфігурація не відповідає конфігурації, вказаній у державному акті, зокрема по лінії А-Г довжина межі становить 30,07 м, по лінії В-Г-46,73 м, по лінії Б-В-30,37 м, по лінії А-Б-48,82 м.
При цьому, рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2011 у справі №2-4/2011, постанова Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29.11.2001 у справі №2-а-1206/2011 та постанова Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 21.08.2012 року у справі №0917/557/2012 не містять жодної уточнюючої інформації про площу, конфігурації довжину ліній між точками земельної ділянки, належної на праві власності ОСОБА_1 . Також в матеріалах справи та додатково наданих документах відсутні відомості про координати поворотних точок меж зміщеної межі між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Площа фактичного користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 становить 0,1396 га, що на 0,0164 га є меншим від використання, передбаченого державним актом.
Встановити чи відповідає на момент експертного дослідження розташування на місцевості межі земельної ділянки ОСОБА_1 , яка у її державному акті позначена літерами А-Б, розташуванню на місцевості цієї межі на момент її встановлення та закріплення межовими знаками в 1996-1997 роках не видається за можливе.
При цьому експертами встановлено, що довжини ліній по периметру досліджуваної земельної ділянки відповідно до меж фактичного користування співвідносяться із межами, визначеними згідно державного акту, наступним чином:
- протяжність земельної ділянки від А до Б відповідно до меж фактичного землекористування є меншою від визначеної державним актом та 7,34 м(при цьому конфігурація згідно державного акту є іншою, дана сторона зображена прямою лінією, а згідно фактичного землекористування дана сторона має згини);
- протяжність земельної ділянки від Б до В відповідно до меж фактичного землекористування на 1,63 м є меншою від визначеної державним актом;
- протяжність земельної ділянки від В до Г відповідно до меж фактичного землекористування є на 5,47 м меншою від визначеної державним актом;
- протяжність земельної ділянки від Г до А (вул. Свободи) відповідно до меж фактичного землекористування є на 4.07 м більшою від визначеної державним актом.
Визначити чи знаходиться самочинна добудова, збудована ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_9 в межах земельної ділянки ОСОБА_1 не видається за можливе.
Визначити площу земельної ділянки ОСОБА_1 , яка підлягає звільненню від самочинно збудованої ОСОБА_2 добудови до квартири АДРЕСА_9 в межах земельної ділянки ОСОБА_12 не видається за можливе.
Як зазначено у мотивувальній частині висновку експертів, у матеріалах справи відсутня технічна чи інша документація із землеустрою на основі якої був виготовлений державний акт позивача, а тому відомості про параметри земельної ділянки обмежені інформацією, яка міститься у державному акті, однак наявна інформація не дає уявлення про розташування земельної ділянки на місцевості, тобто визначити яким є розташування земельної ділянки відповідно до державного акту (встановити координати поворотних точок меж земельної ділянки) на місцевості не видається за можливе.
Встановити чи відповідає розташування на місцевості межі земельної ділянки ОСОБА_1 , яка в її державному акті на право власності на землю позначена літерами А-Б, розташуванню на місцевості цієї межі на момент її встановлення та закріплення межовими знаками в 1996-1997 роках не видається за можливе, оскільки на час проведення обстеження на місцевості, по периметру земельної ділянки не виявлено межових знаків, якими б могли закріплюватися межі земельної ділянки у 1996-1997 роках, технічна документація чи проект відведення земельної ділянки, на основі яких виготовлявся державний акт і на основі яких проводилося винесення меж в натурі(на місцевості) в матеріалах справи відсутні і на дослідження не надавалися.
За відсутності встановлених відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до державного акту визначити чи знаходиться самочинна добудова, зведена ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_10 на земельній ділянці ОСОБА_1 , а також встановити площу цієї добудови, не видається можливим.
Вказаний висновок комісійної земельно-технічної експертизи суд першої інстанції вважав обґрунтованим та таким, що не суперечить іншим матеріалам цивільної справи та не викликає сумнівів у суду у своїй достовірності. В суді першої інстанції експертом надано чіткі, вичерпні та послідовні відповіді на запитання, зокрема і щодо можливості встановити чи відповідають розташуванню на місцевості межі земельної ділянки ОСОБА_1 , яка в її державному акті на право власності на землю позначена літерами А-Б, а також про наявність нерівності (згину) межі земельних ділянок сторін по фактичному користуванню земельною ділянкою позивачем станом на час проведення експертизи.
Із повідомлення виконавчого комітету Яремчанської міської ради №53/01-29/24 від 22.09.2020 вбачається, що за період з 22.08.2011 по даний час ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та іншим членам родини міською радою не приймалося рішення про приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_3 .
Згідно повідомлення ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області № 10-9-0.41-6055/0/2-20 від 21.10.2020 року за результатами проведеної перевірки факту самовільного зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_3 не встановлено.
За заявою ОСОБА_1 03.02.2021 до ЄРДР повторно внесено кримінальне провадження за №12021090110000020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.367 КК України за фактом неналежного виконання посадових обов`язків службовими особами Управління ДАБІ в Івано-Франківській області.
Із долученого позивачем висновку за результатами проведеної судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи №2725/20-28/2101/2102/21-28 від 06.10.2021, проведеної у кримінальному провадженні №12019090110000238 від 02.12.2019 вбачається, що фактична площа частини земельної ділянки під огорожею з бетонно-кам`яною основою і дерев`яними вставками, що заходить на земельну ділянку ОСОБА_1 і знаходиться з правого боку від межі, яка розділяє земельну ділянку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 становить 1,952 кв.м. Ймовірна ринкова вартість даної частини земельної ділянки складає 904,22 грн.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Згідно ст. 80 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Відповідно до ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельних ділянок здійснюється серед іншого у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок та передбачає визначення площі земельної ділянки, її меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Таким чином, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.
Відповідно до ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до ст. 107 ЗК України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Відомості вносяться одночасно до документів Державного земельного кадастру у текстовій та графічній формі. Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюється розробником такої документації, якщо інше не встановлено договором на виконання робіт із землеустрою. Внесені відомості зберігаються у Державному земельному кадастрі постійно.
З аналізу наведених норм вбачається, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування певної земельної ділянки.
За приписами ч.1 ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.
Відповідно до ст. 184 ЗК України землеустрій, зокрема, передбачає: складання проектів відведення земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок.
Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, яка була чинною на час звернення до суду.
Відповідно до п. 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.
Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (п. 4.1 Інструкції).
Пунктами 4.2, 4.3 Інструкції визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Частиною 2 ст. 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватись правил добросусідства.
Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Тобто, порушення, невизнання або оспорювання права власності або права користування на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу, передбаченого ст. 152 ЗК України. Усунення будь-яких порушень прав особи на землю може бути застосовано судом у разі встановлення, що таке порушення мало місце, в чому саме полягає таке порушення та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.
Згідно до ч. 1, 2 та 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Тобто, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначила, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Велика Палата Верховного Суду у п. 81 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
Суд першої інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов вірного висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання знести самочинно збудовану добудову до квартири АДРЕСА_2 слід відмовити за недоведеністю.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що факт виконання відповідачем рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2011 у справі №2-2/2011 встановлений відповідними судовими рішеннями, які набрали законної сили, та про неприпустимість повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. При цьому, обґрунтовуючи наявність порушеного права позивач посилається на те, що незважаючи на проведену ОСОБА_2 перебудову добудови до квартири АДРЕСА_4 частина даної добудови надалі продовжує перебувати у межах належної їй на праві власності земельної ділянки. Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем суду не надано.
В ході розгляду справи судом встановлено, що фактичний розмір земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача на момент розгляду справи не відповідає розміру земельної ділянки, зазначеному у державному акті серії І-ІФ №001471, виданому 21.01.1997, та є меншим на 0,0164 га, лінійні проміри даної ділянки не відповідають розмірам, зазначеним у державному акті та мають змінену конфігурацію.
Однак, як встановлено судом та підтверджується висновком проведеної за клопотанням позивача комісійної земельно-технічної експертизи №15991/18-41/198/18-28 від 25.10.2019, поясненнями у судовому засіданні судового експерта Клебана Н.М., на земельній ділянці ОСОБА_1 відсутні межові знаки відповідно до державного акта, у позивача відсутня технічна документація та проект відведення земельної ділянки, на основі яких виготовлявся державний акт, а за відсутності відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до державного акту неможливо встановити чи відповідає розташування на місцевості межі земельної ділянки ОСОБА_1 , яка в її державному акті на право власності на землю позначена літерами А-Б, розташуванню на місцевості цієї межі на момент її встановлення та закріплення межовими знаками в 1996-1997 роках та відповідно визначити чи продовжує перебувати на даний час самочинна добудова, зведена ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_4 на земельній ділянці позивача як і визначити у разі наявності порушення зайняту цією добудовою площу.
Відповідна документація із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) позивачем не виготовлялася та суду не надана.
Натомість позивач стверджує, що нею збудовано бетонний фундамент огорожі по межі А-Б її земельної ділянки та облаштовано огорожу її земельної ділянки сіткою-рабицею, в межах якої судовими експертами визначено площу земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_1 на час розгляду справи. Твердження ОСОБА_1 про те, що судом не встановлено самовільного захоплення нею земельної ділянки ОСОБА_3 при зведенні бетонної огорожі, не можуть слугувати належним доказом на підтвердження заявлених нею позовних вимог, оскільки відповідних доказів того, що зазначена огорожа збудована нею безпосередньо по межі належної їй земельної ділянки, визначеної у державному акті від 21.01.1997 суду не надано. При цьому суд першої інстанції звернув увагу на те, що вказане рішення постановлене судом 22.08.2011, тобто ще до моменту виконання відповідачем рішення суду про проведення перебудови добудови до квартири АДРЕСА_4 .
Матеріали справи також не містять будь-яких доказів щодо зміни межі належної позивачу земельної ділянки зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_4 і в ході судового розгляду їх не встановлено.
Крім того, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги посилання позивача на наявність кримінальних проваджень порушених за фактом умисного невиконання рішення суду державним виконавцем Климко М.М. та за фактом неналежного виконання посадових обов`язків службовими особами Управління ДАБІ в Івано-Франківській області, оскільки досудове розслідування у вказаних кримінальних провадженнях на даний час не завершене, а здобутих в ході розслідування доказів, які б підтверджували порушення відповідачем прав позивача суду не надано.
Не містять матеріали справи і доказів того, що з часу закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2011 у справі №2-2/2011 відповідачем проводилися будь-які будівельні роботи щодо подальшої перебудови добудови до квартири АДРЕСА_4 , в тому числі шляхом збільшення її площі за рахунок земельної ділянки позивача.
Таким чином, за відсутності належних та достатніх доказів на підтвердження того, що на момент розгляду справи частина проведеної ОСОБА_2 добудови до квартири АДРЕСА_4 продовжує перебувати на земельній ділянці позивача, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 є правильним і з ним погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Суд першої інстанції дав належну правову оцінку доводам апелянта про те, що розмір земельної ділянки, яка перебуває у її фактичному користуванні, на момент розгляду справи не відповідає розміру земельної ділянки, зазначеному у державному акті серії І-1Ф №001471, виданому 21.01.1997, лінійні проміри якої ділянки не відповідають розмірам, зазначеним у державному акті та мають змінену конфігурацію.
У висновку експерта схематично відображено, що по лінії А-Б (межа з відповідачем) відхилення від прямої лінії складає 3,46-17,62-1,20. При проведенні експертизи, визначено площу фактичного користування позивачем земельною ділянкою станом на час проведення експертизи, яка визначена по встановленій нею огорожі. При цьому, по межі А-Г протяжність земельної ділянки позивача є більшою на 4.07 м від вказаної у державному акті серії І-ІФ №001471, виданому 21.01.1997.
Вказане підтвердив експерт, окрім того, у своїх усних поясненнях, наданих у судовому засіданні в суді першої інстанції.
Посилання апелянта на те, що є невірним висновок суду щодо відсутності твердих меж, оскільки у тому ж висновку зазначено, що частина земельної ділянки ОСОБА_1 обгороджена бетонною огорожею, частина сіткою-рабицею не заслуговують на увагу, та за відсутності в матеріалах справи технічної документації із землеустрою належної позивачу земельної ділянки, відповідних межових знаків на місцевості, суперечать вимогам законодавства. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Твердження апелянта про те, що відповідач не спростував, що частина його самовільної будови, яка збудована ним, на час розгляду цієї справи знаходиться у неї в городі, тобто накладення на її ділянку добудовою відповідача встановлено, суперечить принципузмагальності та висновкам Великої Палата Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 березня 2020 року щодо концепції негативного доказу.
Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що встановлені у експертизі від 06.10.21 у кримінальній справі факти мають значення для цієї справи, оскільки предметом позову у цій справі є усунення перешкод в користуванні належною позивачу на праві власності земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача знести за його рахунок саме самочинно збудовану добудову до квартири АДРЕСА_2 і відповідно предметом доказування є наявність такої збудованої добудови на земельній ділянці, належній  ОСОБА_1 .
Доводи апелянта про помилковість посилання суду першої інстанції як на преюдиційний факт на ухвалу Яремчанського міського суду від 07.02.2014, оскільки така стосується інших обставин і після закінчення виконавчого провадження існує чужорідний об`єкт, є необґрунтованими. Позивачем не зазначалося та матеріали справи не містять доказів, що з часу закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 22.08.2011 у справі №2-2/2011 відповідачем проводилися будь-які будівельні роботи щодо подальшого облаштування добудови до квартири АДРЕСА_4 .
Доводи апелянта про те, що суд повинен був витребувати у сторін та державних органів технічну документацію на її земельну ділянку, а також що виготовлення документації про відновлення меж земельної є її правом, а не обов`язком, та суд міг зобов`язати державні органи встановити - відновити межі, для повного з`ясування обставин у справі, є необґрунтованими.
Міськрайонним управлінням у Надвірнянському районі та м. Яремчому ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області листом за №П-51/0-0.202-47/145-19 від 23.04.2019 повідомлено, що документація із землеустрою згідно якої виготовлявся державний акт серії І-ІФ № 001471 від 21.10.1997 року, виданий ОСОБА_1 не виготовлялася. Також в судовому засіданні ОСОБА_1 вказала, що така документація відсутня. 
Згідно ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд першої інстанції виконав свій обов`язок щодо сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав та розглянув даний спір на підставі наявних у матеріалах справи документів, врахувавши, що позивач не була позбавлена можливості подання доказів і у справі не змінилися обставини, що підлягають доказуванню. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, твердження про те, що якщо суд вважав необхідним встановлення поворотних точок, міг зобов`язати державні органи, які б вийшли на місце і встановили - відновили межі, суперечить засадам диспозитивності та змагальності сторін цивільного судочинства.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування чи зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Рішення Яремчанського міського суду від 13 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
                                                                               В.А. Девляшевський