Справа № 161/8169/22 	Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М. 	
Провадження № 22-ц/802/1072/22  Категорія: 84 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
07 грудня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К., 
секретар судового засідання – Черняк О.В.,
з участю представника відповідача – Іщика В. А., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання незаконною бездіяльність та стягнення коштів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою від його імені представником ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2022 року,

                                           В С Т А Н О В И В :       
27 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.07.2010 по справі № 2-4645/10 ухвалено стягнути з Управління житлово-комунального господарства Луцької міської ради на його користь 31650 грн витрат на будівельні роботи та 1000 грн витрат на правову допомогу.
Постановою Волинського апеляційного суду від 18.10.2018 ухвалено стягнути з Управління житлово-комунального господарства департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради на його користь 38559,07 грн, з яких: 31262,58 грн інфляційні втрати та 7296,49 грн три проценти річних.
Управління житлово-комунального господарства департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради перебуває у процесі ліквідації відповідно до рішення Луцької міської ради від 28.12.2016 № 16/20 «Про припинення юридичної особи». Згідно з повідомленням про безспірне списання коштів з рахунків боржника від 28.12.2017 № 03-15/2185 та на виконання виконавчого листа від 01.07.2010 по справі № 2-4645/10 Управлінням Державної казначейської служби України у м. Луцьк Волинської області було здійснено списання з коштів Управління житлово-комунального господарства департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 31650 грн та витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. Проте кошти за судовим рішенням Волинського апеляційного суду від 18.10.2018 в сумі 38559,07 грн. до цього часу не сплачено.
Управління житлово-комунального господарства департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є органом місцевого самоврядування. Луцька міська рада є засновником цього Управління. Саме Луцькою міською радою прийнято ряд рішень щодо майна, яке було передано Управлінню, а також щодо діяльності цього підприємства, зокрема щодо його ліквідації, які мають наслідком неможливість виконання рішення у справі № 161/7232/18 ні у добровільному, ні у примусовому порядку, ні в порядку задоволення кредиторських вимог до боржника чи вимог до правонаступника. 
Луцька міська рада не вчиняє жодних дій, які б мали наслідком виконання Управлінням житлово-комунального господарства департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради судового рішення, а тому така бездіяльність є незаконною, 
Незаконність бездіяльності Луцької міської ради щодо нездійснення заходів з фінансування Управління ЖКГ Луцької міської ради з метою виконання судового рішення дає підстави для покладення на Луцьку міську раду субсидіарної відповідальності та стягнення з неї заборгованості за грошовими зобов`язаннями Управління ЖКГ Луцької міської ради.
Ураховуючи наведене, просив визнати незаконною бездіяльність Луцької міської ради у нездійсненні заходів щодо фінансування Управління житлово-комунального господарства Луцької міської ради з метою виконання судового рішення у справі №161/7232/18 та стягнути з Луцької міської ради на його користь суму 38559,07 грн згідно судового рішення Волинського апеляційного суду від 18.10.2018 у справі № 161/7232/18.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2022 року закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Роз`яснено позивачу його право на звернення до суду для вирішення цього спору у порядку адміністративного судочинства.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи і порушення норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Луцька міська рада, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, представник на підставі ч. 6 ст. 128 ЦПК на офіційну електронну адресу, позивач на підставі ч. 5 ст. 130 ЦПК, останні у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін з таких підстав.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позовна заява містить позовні вимоги у сфері публічно-правових відносин.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до положень пп. 1, 2, 7, 8, 9, 23 ч. 1 ст. 4 КАСУ:
1) адміністративна справа – переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;
2) публічно-правовий спір – спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; 
7) суб`єкт владних повноважень – орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;
8) позивач – особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду…;
9) відповідач – суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача;
23) похідна позовна вимога – вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Згідно з пп. 4, 6 ч. 1 ст. 5 КАСУ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАСУ юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. 
Таким чином, визначальною ознакою для встановлення юрисдикції, до якої має бути віднесено спір, є суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.
Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить визнати незаконною бездіяльність Луцької міської ради, яка полягає у нездійсненні заходів щодо фінансування Управління житлово-комунального господарства Луцької міської ради з метою виконання ухваленого у іншій справі судового рішення про стягнення на його користь коштів з Управління ЖКГ та у зв`язку із такою бездіяльністю покладення на Луцьку міську раду субсидіарної відповідальності та стягнення з неї заборгованості за грошовими зобов`язаннями Управління житлово-комунального господарства Луцької міської ради.
Зазначені позовні вимоги підлягають розгляду судом у порядку адміністративного судочинства на підставі пп. 4, 6 ч. 1 ст. 5 КАСУ, оскільки лише при доведеності бездіяльності відповідача може вирішуватися питання про можливість стягнення із нього заявлених у позові коштів.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали, постановленої з додержанням норм процесуального права.  

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 
                                           П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану від його імені представником ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий – суддя    

Судді