ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 567/696/17
провадження № 51-5506 км 21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 , 
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
а також в режимі відеоконференції:
засудженої                                      ОСОБА_6 ,
захисника                                        ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 21 вересня 2021  року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017180170000159, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Стадники Острозького району Рівненської області, мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України (далі  – КК). 
 
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Острозького районного суду Рівненської області від 16 квітня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 345 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік два місяці.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін. 
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що вона за обставин, встановлених судом та наведених у вироку, 28 березня 2017 року близько 11 години 20 хвилин, знаходячись поблизу приміщення гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , побачила, як працівники поліції Острозького ВП ГУНП в Рівненській області – оперуповноважений СКП майор поліції ОСОБА_8 та оперуповноважений СКП майор поліції ОСОБА_9 , які діяли на підставі ухвали слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області про дозвіл на затримання її сина ОСОБА_10 , вели останнього в кайданках.
Достовірно знаючи, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є працівниками Національної поліції України, ОСОБА_6 підійшла до них та з метою перешкоджання законному затриманню її сина, під час виконання працівниками поліції своїх службових обов`язків, почала шарпати працівників поліції за одяг та руки, незважаючи на їх законні вимоги, передбачені п.п. 2, 3, 4, 10, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», не відреагувала на них та умисно заподіяла працівникам поліції тілесні ушкодження, подряпавши їх та завдавши три удари наявною в неї милицею по руках ОСОБА_9 та один удар милицею по лівій руці ОСОБА_8 . 
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому вказує, що винуватість ОСОБА_6 обґрунтована судом лише показаннями потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є зацікавленими у розгляді справи, а їх показання не знайшли свого підтвердження іншими доказами. Крім того, зазначає, що показання, надані свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в суді, не відповідають їх показанням, викладеним у вироку. Посилається на порушення апеляційним судом вимог ст.  404 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), мотивуючи тим, що повторно не були досліджені обставини, встановлені під час кримінального провадження. Окрім того, стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, оскільки апеляційний суд ретельно не перевірив всі доводи апеляційної скарги та не надав на них належної відповіді.
 
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджена ОСОБА_6 підтримала касаційну скаргу захисника та просила її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу захисника необґрунтованою і просила її залишити без задоволення.
 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , який підтримав подану ним касаційну скаргу та прокурора ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню на таких підставах.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує про невідповідність висновків суду встановленим фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі ст. 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку. 
При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції дослідив та оцінив зібрані у ньому докази в їх сукупності за критеріями, визначеними ч. 1 ст.  94 КПК, перевірив доводи сторони обвинувачення та захисту, забезпечивши сторонам кримінального провадження передбачені КПК умови для реалізації їхніх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК.
Так, у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 вину в пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 КК не визнала та показала, зокрема, що 28 березня 2017 року о 11 годині вона знаходилась за місцем свого проживання поблизу приміщення гуртожитку по АДРЕСА_2 , де між нею та працівниками поліції ОСОБА_8 і ОСОБА_9 з приводу незаконного, на її думку, затримання сина ОСОБА_10 виник конфлікт, котрий переріс у бійку. Зазначала, що весь конфлікт тривав близько 20 хвилин, вона користується металічною палицею, але нею не розмахувала й працівників поліції не била, тілесних ушкоджень їм не заподіювала. При цьому підтверджувала, що особисто знайома з ОСОБА_8 і знає, що він є працівником поліції, оскільки неодноразово зустрічалася з ним, коли той працював в с. Оженин дільничним інспектором, а з ОСОБА_9 знайома не була. Під час вказаних подій працівники поліції були одягнуті в цивільний одяг, зокрема ОСОБА_9 – в коричневу кофту і безрукавку, а ОСОБА_8 був у куртці з пуховим наповнювачем, а тому, враховуючи структуру їх одягу, вважає, що вона не могла завдати їм тілесних ушкоджень. Зазначала, що тілесних ушкоджень працівники поліції їй не наносили, не дряпали і не били її, але припускає, що коли вона впала та лежала, то могла шарпнути працівників поліції рукою. 
Показання обвинуваченої ОСОБА_6 суд всебічно та повно дослідив і з наведенням відповідних мотивів обґрунтовано визнав їх такими, що суперечать встановленим обставинам.
При цьому суд послався у вироку на показання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дані протоколів слідчих експериментів від 29 травня 2017 року за їх участю, згідно з якими 28 березня 2017 року вони, виконуючи свої службові обов`язки та маючи дозвіл слідчого судді на затримання підозрюваного ОСОБА_10 з метою приводу до суду для забезпечення розгляду клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прибули на АДРЕСА_3 з метою затримання ОСОБА_10 . Далі, коли супроводжували ОСОБА_10 , до них підбігла його мати ОСОБА_6 та почала кричати, подряпала їх, шарпала за руки, завдала їм удари своєю милицею по тілу, перешкоджаючи затриманню ОСОБА_10 . Крім того, потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 зазначали, що будь-яких тілесних ушкоджень вони ОСОБА_6 не наносили.
Суд також оцінив, визнавши належними та допустимими доказами, показання свідка ОСОБА_11 , котра пояснила, що є сусідкою ОСОБА_10 та бачила, як працівники поліції затримали останнього та хотіли провести його до службового автомобіля, однак ОСОБА_6 перешкоджала їм, розмахуючи своєю милицею та в процесі шарпанини ОСОБА_6 потягнула за руку одного з працівників поліції та впала, а за нею по інерції впали працівники поліції та ОСОБА_10 .
Крім того, судом було взято до уваги й показання свідка ОСОБА_13 , котрий показав, що він був очевидцем, як в с. Оженин Острозького району Рівненської області двоє чоловіків супроводжували іншого чоловіка, руки якого були за спиною в кайданках, а навколо бігала жінка, розмахуючи костилем, шарпала цих чоловіків, намагаючись звільнити вказаного чоловіка. Також свідок зазначив, що працівники поліції жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_6 не завдавали.
У вироку судом наведено й показання свідка ОСОБА_14 про те, що, перебуваючи в с. Оженин Острозького району, він почув крик та побачив ОСОБА_6 , котра лежала на бордюрі, ОСОБА_9 знаходився ліворуч від неї, а ОСОБА_8 з  правого боку, зверху на ній. ОСОБА_6 лежала на спині та двома руками тримала кийок в районі грудей, а кінці кийка тримали працівники поліції. При цьому зазначав, що він відразу не зрозумів, що це працівники поліції, однак, на його думку, ОСОБА_6 розуміла, що вони є працівниками поліції. Також вказував, що свідком конфлікту він не був, перебував на місці події близько 2 хвилин та не бачив, щоб ОСОБА_6 завдавала удари чи шарпала працівників поліції.
Як убачається із вироку суду першої інстанції, показанням потерпілих та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , допитаних в судовому засіданні, суд надав оцінку, визнавши їх належними та допустимими і такими, що узгоджуються з іншими доказами, зібраними у справі.
Суд також належно і повно перевірив показання обвинуваченої ОСОБА_6 , обґрунтовано спростувавши їх дослідженими в судовому засіданні доказами. 
Крім того, безпосередньо дослідивши показання свідка ОСОБА_10 , суд правильно визнав їх недостовірними, навівши відповідні мотиви.
Разом з тим, суд критично поставився й до показань свідка ОСОБА_15 у зв`язку з тим, що вони не відповідають як показанням потерпілих та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , так і показанням ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , оскільки судом було встановлено, що конфлікт між ОСОБА_6 та працівниками правоохоронного органу мав місце не лише біля гуртожитку, де він лише розпочався, а на відстані біля 30 м від приміщення гуртожитку, про що не вказує зазначений свідок, даючи показання про обставини події. 
Також судом досліджено та наведено у вироку дані рапорту слідчого СВ  Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_16 від 13 квітня 2017  року, з якого вбачається, що в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №12017180170000138 
від 28 березня 2017 року за фактом вчинення підозрюваним ОСОБА_10 злісної непокори та фізичного спротиву працівникам поліції під час його законного затримання, було встановлено, що в діях його матері ОСОБА_6 було виявлено склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 345 КК. 28 березня 2017 року на підставі ухвали Острозького районного суду Рівненської області від 24 січня 2017 року було затримано підозрюваного ОСОБА_10 з метою приводу для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та під час затримання підозрюваного його мати ОСОБА_6 умисно заподіяла о/у СКП Острозького ВП майору ОСОБА_8 та о/у СКП Острозького ВП майору ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження. 13 квітня 2017 року відомості про кримінальне правопорушення за даним фактом було внесено в ЄРДР за № 12017180170000159.
Разом з тим, судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до наказу начальника ГУНП в Рівненській області №81 о/с від 29 квітня 2016 року майора поліції ОСОБА_8 та майора поліції ОСОБА_9 призначено на посади оперуповноважених сектору кримінальної поліції Острозького відділу поліції ГУНП в Рівненській області та відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» вони є працівниками правоохоронного органу. 28 березня 2017 року працівники поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виконували свої функціональні обов`язки з розшуку та затримання підозрюваного ОСОБА_10 . 
Крім того, судом досліджено та наведено у вироку дані висновку судово-медичної експертизи № 62 від 28 березня 2017 року, яким було встановлено, що у ОСОБА_8 було виявлено тілесні ушкодження у виді: садна (12) на правому передпліччі по зовнішній поверхні в середній третині, які могли виникнути від дії тупих предметів з загостреними кінцями, якими могли бути нігті пальців рук сторонньої особи та синець на лівому передпліччі по зовнішній поверхні від середньої до нижньої третини, який виник від однієї травматичної дії (удару) тупим предметом, що цілком можливо при нанесенні удару дерев`яною милицею, і зазначені тілесні ушкодження могли виникнути 28 березня 2017 року. 
Також суд обґрунтовано послався й на дані висновку експерта № 63 від 28 березня 2017 року, про те, що у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у виді синців: на лівому плечі по зовнішній поверхні в середній третині, на лівому ліктьовому суглобі, на правому передпліччі по зовнішній поверхні в середній третині (3), які виникли не менше як від трьох травматичних дій (ударів) тупих предметів, що цілком можливо при нанесенні удару дерев`яною милицею, та садна на лівому передпліччі по зовнішній поверхні в середній третині (2), на правій кисті по зовнішній поверхні, які могли виникнути від дії тупих предметів із загостреними кінцями, якими могли бути нігті пальців рук сторонньої особи, і зазначені тілесні ушкодження могли виникнути 28 березня 2017 року.
До того ж, як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції був допитаний експерт ОСОБА_17 , який підтвердив надані ним висновки судово-медичних експертиз та пояснив, що всі тілесні ушкодження, наявні на тілі потерпілих, враховуючи їх анатомічне розташування, різноманітність, дискретність таких тілесних ушкоджень, могли виникнути внаслідок ударів милицею зі сплаву легких металів, тілесні ушкодження у виді подряпин були нанесені нігтями пальців рук і могли виникнути навіть за наявності верхнього одягу (курток). Синці від ударів милицею зі сплаву легких металів теж могли виникнути через одяг.
Крім того, суд першої інстанції у вироку послався на дані висновків експерта № 106 та № 107 від 29 травня 2017 року, з яких вбачається, що, враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відповідно до даних протоколів проведення слідчих експериментів від 29 травня 2017 року з останніми механізм виникнення тілесних ушкоджень у них не суперечить судово-медичним даним їх виникнення.
Таким чином, у вироку відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину.
Отже, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, суд першої інстанції надав їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а в сукупності зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку та дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 345 КК.
Покарання засудженій ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів та відповідає вимогам статей 50, 65 КК.
Доводи касаційної скарги захисника про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону з огляду на те, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 404 КПК не розглянув клопотання про повторне дослідження доказів та повторний допит свідків, є безпідставними.
Як убачається з журналу судового засідання від 21 вересня 2021 року, апеляційний суд, розглянувши клопотання захисника ОСОБА_7 про повторне дослідження доказів, а саме повторний допит свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , відмовив у його задоволенні, навівши обґрунтовані мотиви.
Виходячи з положень ч. 3 ст. 404 КПК, згідно з якими за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, рішення апеляційного суду про відмову у задоволенні клопотання захисника є правильним.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку доводам, викладеним в апеляційній скарзі захисника, та обґрунтовано відмовив у її задоволенні, навівши докладні мотиви й підстави ухваленого рішення, з якими погоджується й колегія суддів касаційної інстанції.
Отже, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування судового рішення, не встановлено.
Таким чином, касаційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в:
Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника 
ОСОБА_7 – без задоволення. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                            ОСОБА_3