КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 756/9028/20                                                                   Головуючий 1 інстанція - Жук М.В., 
Провадження №22-ц/824/5515/2022                                       Доповідач 2 інстанція - Суханова  Є.М.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
28 вересня  2022  року                                                                               м. Київ
     Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
            головуючого судді:                 Суханової Є.М.,
            суддів:                                       Сушко Л.П., Олійника В.І.
            за участю секретаря:              Лободи Д.О.
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-
                                                ВСТАНОВИЛА:
       У липні 2020 року  ОСОБА_2 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
       В обґрунтування позову зазначила, що 28.06.2017 року між нею та ОСОБА_1 укладений договір позики, за яким вона надала ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 47 490 доларів США, які він зобов`язався повернути через шість місяців. В подальшому сума позики була збільшена та вона передала ОСОБА_1 ще грошові кошти у розмірі 44 990 доларів США.
      Оскільки  ОСОБА_1 за договором позики від 28.06.2017 року повернув лише 11 500 доларів США, а за договором позики від 28.12.2017 року - 34 500 доларів США, залишок неповернутих коштів становить 31 000 доларів США, від повернення решти боргу він ухиляється,  ОСОБА_2  просила суд стягнути на її користь з відповідача 860 870 грн. 00 коп. заборгованості за договором позики.
         Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - задоволено частково. 
         Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 279 138 грн. 90 коп. заборгованості за договором позики, 2 791 грн. 38 коп., судового збору, а всього 281 930 (двісті вісімдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять) грн.. 28 коп.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу. Вважає, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції допущено неповне з`ясування фактичних обставин, не досліджено докази, які мають значення для правильного вирішення справи. 
         Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників судового процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
 У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
        Судом першої інстанції установлено, що за змістом розписки від 28.06.2017 року ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_2 47 490 доларів США строком на шість місяців, які зобов`язався виплатити частинами протягом указаного строку. Також цією розпискою ОСОБА_1 підтверджує наявність спірної заборгованості по взаємовідносинам сторін за 2015 рік, що підлягає перерахунку після надання сторонами розписок про отримання грошових коштів (а.с. 18).
        За змістом розписки від 28.12.2017 року ОСОБА_1 взяв у борг у  ОСОБА_2  44 990 доларів США строком на шість місяців. Також цією розпискою він підтверджує наявність нез'ясованої заборгованості по взаєморозрахункам між сторонами за 2014 та 2015 роки, яка підлягає перегляду після надання сторонами розписок про отримання коштів (а.с. 20).
         Після тексту розписки ОСОБА_1 від 28.12.2017 року, а також на її зворотному боці містяться відмітки ОСОБА_2 про отримання коштів 14.06.2018 року у сумі 10 000 доларів США, 28.12.2017 року - 3 000 доларів США, 27.07.2018 року - 3 000 доларів США, 28.12.2018 року - 3 000 доларів США та 5 000 доларів США, 11.10.2018 року - 8 500 доларів США та 01.12.2018 року 2 000 доларів США (а.с. 19, 20).
        Тобто за розписками  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1  повернуто їй борг у сумі 34 500 доларів США (10 000 + 3 000 + 3 000 + 3 000 + 5 000 + 8 500 + 2 000).
        В матеріалаї цивільної справи міститься письмова заява ОСОБА_2 , яка визнає, що 19.08.2017 року ОСОБА_1 перерахував їй 1 500 доларів США, а 05.09.2017 року - 1000 доларів США (а.с. 224).
        Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що обставини повернення ОСОБА_2 2 500 доларів США, ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.
        За змістом п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є добросовісність учасників цивільних правовідносин.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України).
       Як встановлено ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).
      Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
      Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
      Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
     Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
     Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
     Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
      Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
        Як роз`яснено у абз. 2 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
      Колегія суддів, вважає встановленими обставини, що ОСОБА_1 склав розписки від 28.06.2017 року та від 28.12.2017 року зміст яких свідчить про одержання від ОСОБА_2 в борг грошових коштів, а отже між сторонами виникли договірні правовідносини, що виникли з укладеного між ними договору позики.
      Твердження апелянта, про те, що грошові кошти за борговими розписками йому ОСОБА_2 в позику не надавалися колегія суддів відхиляє, оскільки даний факт спростовується матеріалами справи.
       Врахоувючи, що залишок неповернутого боргу становить 10 490 доларів США, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_1 цієї заборгованості, що за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення, становить 279 138 грн. 90 коп. (10 490х26,61).
      Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтаз висновком суду щодо їх оцінки. Рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
  Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,
 
ПОСТАНОВИВ:
        
   Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
   Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року залишити без змін.
   Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.
            Повний текст постанови виготовлено 03 жовтня 2022 року.
            
  Головуючий:                                                                Є.М. Суханова
 
                    Судді:                                                      Л.П. Сушко 
                                                                                     В.І. Олійник