Постанова
Іменем України
 
23 листопада 2022 року
м. Київ
 
справа № 161/3482/21
провадження № 61-3599св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивачі -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: акціонерне товариство «Альфа-Банк», приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Троц Юлія Борисівна
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника акціонерного товариства «Альфа?Банк» - адвоката Ременюк Тетяни Олександрівни на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2021 року у складі судді Ковтуненка В. В., додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 
2021 року у складі судді Ковтуненка В. В. та постанову Волинського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року у складі колегії суддів: 
Шевчук Л. Я., Данилюк В. А., Киці С. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») та приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. про визнання правочину недійсним, визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно та зобовязання вчинити дію.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2020 року у справі № 161/13446/19 визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради Чернюк О. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 46120824 
від 25 березня 2019 року 11:59:04 про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк». Відновлено становище, що існувало до порушення права власності ОСОБА_1 на квартиру шляхом поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про його право власності на це жиле приміщення.
23 грудня 2020 року він звертався із заявою до департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» Луцької міської ради про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, проте отримав відмову, мотивовану наявністю суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Позивачу стало відомо, що 11 жовтня 2019 року між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк» був укладений передавальний акт 10221-10229 про перехід усіх майнових прав та обов`язків від АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк» у зв`язку із реорганізацією АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно із цим передавальним актом право власності на його квартиру перейшло до відповідача у справі АТ «Альфа-Банк» і приватним нотаріусом Троц Ю. Б. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 51537572 від 10 березня 2020 року, яким 
05 березня 2020 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 
за АТ «Альфа-Банк».
Посилаючись на те, що дія АТ «Укрсоцбанк» щодо передачі права власності на квартиру АТ «Альфа-Банк» на підставі передавального акту 10221-10229 від 11 жовтня 2019 року була вчинена всупереч забороні вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження або передачу у заставу спірної квартири третім особам в будь-який спосіб, встановленій постановою Волинського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у справі № 161/12327/19, а також вважаючи, що дії відповідачів щодо його квартири, яка перебувала в іпотеці АТ «Укрсоцбанк» як забезпечення його кредитних зобов`язань у валюті перед цим банком, були проведені з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ОСОБА_1 просив:
- визнати недійсним з моменту його підписання передавальний акт 10221-10229 від 11 жовтня 2019 року, укладений між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк», в частині передачі права власності на квартиру АДРЕСА_1 від АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк»;
- визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Троц Ю. Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 51537572 від 10 березня 2020 року 14:32:18 про державну реєстрацію права власності на квартиру 
АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк» код ЄДРПОУ 23494714;
- відновити становище, що існувало до порушення його права власності на квартиру, шляхом поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомостей щодо права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2021 року позов задоволено.
Визнано недійсним з моменту затвердження передавальний акт № 10221-10229, затверджений рішеннями єдиного акціонера Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» 15 жовтня 2019 року, у частині передачі Акціонерному товариству «Альфа-Банк» права власності на квартиру 
АДРЕСА_1 .
Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Троц Ю. Б. (індексний номер: 51537572 від 10 березня 2019 року 14:32:18) про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відновлено становище, що існувало до порушення права власності 
ОСОБА_1 , шляхом поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо його права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підставі передавального акту № 10221-10229, затвердженого рішеннями єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» та загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк», 15 жовтня 2019 року АТ «Альфа-Банк» набуло права власності на квартиру 
АДРЕСА_1 шляхом правонаступництва АТ «Укрсоцбанк» щодо вказаного майна, а тому враховуючи, що сам факт відчуження (передачі майна у власність) є беззаперечним, проте постановою Волинського апеляційного суду 
від 10 вересня 2019 року було заборонено АТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження спірної квартири, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним з моменту його підписання передавального акту 10221-10229 від 11 жовтня 2019 року, укладеного між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк» в частині передачі права власності на спірну квартиру від АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк».
Оскільки судом беззаперечно встановлено факт порушення законних прав позивача, які потребують захисту саме шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Троц Ю. Б. про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер 51537572 від 10 березня 2020 року 14:32:18 про державну реєстрацію прав власності на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк», 05 березня 2020 року 14:32:12 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відновлення становища, що існувало до порушення права власності 
ОСОБА_1 шляхом поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомостей щодо права власності ОСОБА_1 на цю квартиру, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області
від 20 квітня 2021 року стягнуто в рівних частинах з відповідачів АТ «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу
Троц Ю. Б. на користь ОСОБА_1 понесені і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 724,00 грн та судові витрати на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.
Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, а також те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката Рязанцева О. Є. є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат.
Короткий зміст постанов суду апеляційної інстанції 
Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, представник відповідача АТ «Альфа-Банк» - Мелянчук В. А. звернувся до апеляційного суду з апеляційними скаргами на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 20 квітня 2021 року.
Постановами Волинського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року апеляційні скарги представника відповідача АТ «Альфа-Банк» - 
Мелянчука В. А. залишено без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 
2021 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2021 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, що оспорюваний передавальний акт є формою договору відчуження майнових прав АТ «Укрсоцбанк» на квартиру позивача іншій стороні цього договору АТ «Альфа-Банк», яке відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, що регулює такі правовідносини сторін. Крім того, такий договір порушує права власника квартири - позивача ОСОБА_1 , яке підлягає захисту і поновленню в обраний ним спосіб.
Також, не погоджуючись із постановленим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2021 року та додатковим рішенням цього ж суду від 20 квітня 2021 року, відповідач - приватний нотаріус Троц Ю. Б. подала апеляційну скаргу.
Постановою Волинського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року апеляційну скаргу приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. залишено без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 
2021 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2021 року у цій справі залишено без змін.
Постанова апеляційного суду від 22 лютого 2022 року мотивована тим, що підписуючи передавальний акт АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк» не дотримались вимог частини 3 статті 512 ЦК України та підпункту 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що відповідно до статей 203, 215 ЦК України є підставою для визнання цього передавального акту від 11 жовтня 2019 року, як письмової форми правочину, недійсним в частині заявлених вимог по переданню валютного боргу позивача, забезпеченого іпотекою його житлом, на користь АТ «Альфа-Банк» .
Колегія суддів апеляційного суду також погодилася з висновками суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк» у державному реєстрі прав на нерухоме майно, оскільки, не дивлячись на те, що судовим рішенням постановлено вжити заходів забезпечення позову, приватний нотаріус Троц Ю. Б. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 51537572 від 10 березня 2020 року 14:32:18 про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру 
за АТ «Альфа-Банк» на підставі передавального акту, виданого 11 жовтня 2019 року.
Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду від 26 серпня 2020 року, що набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради Чернюк О. О. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк».
Також враховуючи, що рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача Троц Ю. Б. на користь позивача ОСОБА_1 1/2 частину понесених останнім судових витрат по справі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
У квітні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника АТ «Альфа-Банк» - адвоката Ременюк Т. О. на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2021 року, додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 травня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Ременюк Т. О., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення про залишення позову без задоволення.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду 
від 27 березня 2020 року у справі № 711/5575/18, провадження 
№ 61?10665св19, від 10 квітня 2019 року у справі № 726/138/16-ц, провадження № 14-111цс19, від 14 вересня 2020 року у справі 
№ 296/443/16?ц, провадження № 61-16634сво19, від 17 листопада 2021 року у справі № 937/5316/20, провадження № 61-8217св21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили та не з`ясували фактичних обставин справи та правовідносин між сторонами, оскільки фактично передачі заборгованості, відступлення права вимоги між сторонами не відбувалось, відбулась реорганізація банків шляхом приєднання. Норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»регламентують заборону відчуження, уступку права вимоги за іпотечними договорами. В даній цивільній справі укладення таких договорів не відбувалось.
 
Передавальний акт від 11 жовтня 2019 року, який не є ані правочином, ані договором, фактично засвідчує лише факт правонаступництва всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, до АТ «Альфа-Банк» згідно рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк».
 
Окрім того, передавальний акт, що був укладений між двома юридичними особами, не є правочином, а відтак посилання позивача на положення статті 216 ЦК є безпідставними.
 
Крім того зазначав, що в даній справі стороною позивача не доводилось та судами взагалі не встановлювалось факту підпадання кредиту під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
 
Також, оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, тому й не може бути мотивом для задоволення позову, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.
 
Вказував, що матеріали справи не містять доказів порушення прав та інтересів позивача саме діями відповідача, відтак у судів попередніх інстанцій були відсутні підстави для задоволення позову.
 
Зважаючи на той факт, що позивачем не надано жодного допустимого доказу на підтвердження заявлених витрат на правову допомогу, вважав у судів попередніх інстанцій не було підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У червні 2022 року до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційну скаргу, в яких ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні касаційної скарги , посилаючись на те, що передавальний акт № 10221-10229 від 15 жовтня 
2019 року є правочином, оскільки має своїм спрямуванням набуття АТ «Альфа-Банк» цивільних прав та обов`язків, а також припинення АТ «Укрсоцбанк» таких прав та обов`язків, тобто передбачає зміну правомочностей обох вказаних юридичних осіб в межах їх цивільної дієздатності.
Зазначав, що АТ «Альфа-Банк» допустив зловживання процесуальними правами, приховав наявні докази та увів суд в оману відносно фактичних обставин справи, чим не тільки порушив права позивача, а й свідомо унеможливив виконання судового рішення, що і стало підставою для подання нового позову.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 травня 2007 року між позивачем ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 072-22-02/07, за умовами якого позичальнику був наданий споживчий кредит у розмірі 90000,00 доларів США.
Для забезпечення укладеного кредитного договору 16 травня 2007 року між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» був укладений договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку іпотекодавець ОСОБА_1 передав квартиру АДРЕСА_2 .
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішенням державного реєстратора КП «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради Чернюк О. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 46120824 від 25 березня 2019 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано за іпотекодержателем - АТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного застереження, що містилося в іпотечному договорі.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2020 року у справі № 161/13446/19, що набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради Чернюк О. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 46120824 
від 25 березня 2019 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк». Відновлено становище, що існувало до порушення права власності ОСОБА_1 на квартиру, шляхом поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо його права власності на вказану квартиру.
При цьому, у справі № 161/12327/19 за результатами розгляду заяви 
ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, постановою Волинського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року вжито заходів забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 , особи, які можуть отримати статус учасника справи: АТ «Укрcоцбанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, вчиненого банком щодо квартири, припинення дії, які порушують його права та відновлення становища, яке існувало до порушення. Заборонено АТ «Укрcоцбанк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження або передачу у заставу квартири АДРЕСА_1 третім особам у будь-який спосіб. Заборонено Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України здійснювати реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 .
Крім того, судами встановлено, що 10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».
Згідно з рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» 
від 15 жовтня 2019 року було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у передавальному акті, а саме з 15 жовтня 2019 року.
Згідно з протоколом № 4/2019 15 жовтня 2019 року на позачергових загальних зборах акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про затвердження передавального акту.
На підставі зазначеного передавального акту АТ «Альфа-Банк» як правонаступник АТ «Укрсоцбанк» набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
05 березня 2020 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано приватним нотаріусом Троц Ю. Б. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за АТ «Альфа-Банк».
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;  4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій у повній мірі не відповідають.
 
Щодо вимог про визнання недійсним передавального акту
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з його висновками про задоволення позову, виходячи з того, що підписуючи передавальний акт АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк» не дотримались вимог частини 3 статті 512 ЦК України та підпункту 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що відповідно до статей 203, 
215 ЦК України є підставою для визнання цього передавального акту 
від 11 жовтня 2019 року, як письмової форми правочину, недійсним в частині заявлених вимог по переданню валютного боргу позивача, забезпеченого іпотекою його житлом, в користь АТ «Альфа-Банк» .
Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі 
№ 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18) вказано, що «у приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».
Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.
Відповідно до підпунктів 1, 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) протягом дії цього Закону:
- не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;
- кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 296/443/16-ц (провадження № 61-16634сво19) зроблено висновок, що «у статтях 104 ЦК та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесення запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий. З урахуванням того, що згідно пункту 3 наказу Міністерства освіти і науки України від 15 вересня 2015 року № 933 Житомирський державний технологічний університет є правонаступником всього майна, всіх прав та обов`язків ДП «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» та не пов`язується з державною реєстрацією припинення ДП «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» датою виникнення універсального правонаступництва Житомирського державного технологічного університету щодо ДП «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій», який припиняється шляхом приєднання, слід вважати дату видання наказу № 933 - 15 вересня 2015 року, з якої він є правонаступником ДП «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій».
Установивши, що АТ «Укрсоцбанк» реорганізовано шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», апеляційний суд не врахував, що при універсальному правонаступництві:
- передача заборгованості на користь (у власність) іншої особи у розумінні Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не відбувається, тому цей Закон не поширюється на універсальне правонаступництво, яким по своїй суті є реорганізація юридичної особи шляхом приєднання;
- відсутнє порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу заявника
у зв?язку та на момент затвердження оспорюваного передавального акта.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 937/5316/20 (провадження 
№ 61-8217св21), на яку посилався й заявник у касаційній скарзі.
З огляду на вказане позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Апеляційний суд вказаного не врахував, належним чином доводи сторін не перевірив, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову та залишення рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.
 
Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень
Відповідно до частин 1, 2 пункту 17 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у разі наявності у базі даних заяв судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна державний реєстратор невідкладно за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав зупиняє державну реєстрацію прав з посиланням на зареєстроване у базі даних заяв рішення суду чи заяву власника об`єкта нерухомого майна.
У разі наявності у базі даних заяв судового рішення про скасування судового рішення, на підставі якого прийнято рішення про зупинення проведення реєстраційних дій, та/або судового рішення про скасування заборони вчинення реєстраційних дій або заяви власника об`єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав невідкладно відновлює державну реєстрацію прав з посиланням на зареєстровані у базі даних заяв судове рішення чи заяву.
Судами враховано, що постановою Волинського апеляційного суду 
від 10 вересня 2019 року вжито заходів забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 , особи, які можуть отримати статус учасника справи: АТ «Укрcоцбанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, вчиненого банком щодо квартири, припинення дії, які порушують його права та відновлення становища, яке існувало до порушення. Зокрема, заборонено Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України здійснювати реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 .
Проте рішенням приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Троц Ю. Б. про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер 51537572 від 10 березня 2020 року 14:32:18 здійснено державну реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк». Підстава - передавальний акт серія та номер 10221-10229, виданий 11 жовтня 
2019 року.
При цьому, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2020 року визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора комунального підприємства «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради Чернюк О. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46120824 від 25 березня 2019 року 11:59:04, про реєстрацію права власності на квартиру, за адресою АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк». Відновлено становище, що існувало до порушення права власності ОСОБА_1 шляхом поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо його права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачем у вказаній справі є АТ «Альфа-Банк».
Отже, у серпні 2020 року рішенням суду відновлено становище, що існувало до порушення права власності ОСОБА_1 , шляхом поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо його права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .
За вказаних обставин колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за АТ «Альфа-Банк» підлягає задоволенню.
При цьому, судом касаційної інстанції враховано, що у відзиві на позовну заяву від 19 березня 2021 року та в апеляційних скаргах на рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суду представник банку не заперечував щодо відновлення права власності на нерухоме майно - предмет іпотеки за іпотекодавцем ОСОБА_1 .
Щодо позовної вимоги про відновлення становища, що існувало до порушення права власності
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»   (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже, виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису щодо державної реєстрації права.
Враховуючи, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2020 року відновлено становище, що існувало до порушення права власності ОСОБА_1 шляхом поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо його права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , проте останній не може реалізувати своє право наявністю суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, оскільки право власності на спірну квартиру зареєстровано за АТ «Альфа-Банк», тому скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за АТ «Альфа-Банк» поновлює порушені права позивача та є належним способом захисту.
За таких обставин позовна вимога про відновлення становища, що існувала до порушення права власності ОСОБА_1 шляхом поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомостей щодо права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру задоволенню не підлягає.
Щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, пред`явлених  до приватного нотаріусу 
Одночасно суд касаційної інстанції зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зробила висновок про те, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивач визначив співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19)).
Зміст і характер відносин між учасниками справи, яка переглядається, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, підтверджують, що спір виник між позивачем та АТ «Альфа-Банк». 
Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду:  
від 08 грудня 2021 року у справі № 295/2868/19 (провадження 
№ 61-10421св20), від 22 грудня 2021 року у справі № 175/1243/19 (провадження № 61-2682св21), від 19 січня 2022 року у справі № 361/3222/19 (провадження № 61-2788св21).
Таким чином, судами попередніх інстанцій не враховано, що приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. не може виступати належним відповідачем у такому спорі, у зв`язку із чим рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню в частині задоволення позову до приватного нотаріуса й ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.
З огляду на вказане вище у сукупності суд касаційної інстанції не погоджується й з висновком судів попередніх інстанцій щодо стягнення в рівних частинах з відповідачів АТ «Альфа-Банк» та приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору в сумі 2 724,00 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.
З огляду на те, що приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. не є належним відповідачем у цій справі, а позовні вимоги підлягають задоволенню тільки в частині визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру за АТ «Альфа-Банк», тому судовий збір підлягає стягненню з АТ «Альфа Банк» у розмірі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
З огляду на вказане вище, суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині вирішення позову до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу 
Троц Ю. Б., а також в частині задоволення позову про визнання недійсним з моменту його підписання передавального акту 10221-10229 від 11 жовтня 2019 року та про відновлення становища, що існувало до порушення шляхом поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомостей щодо права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру, і ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.
Крім того, суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування додаткового рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду в частині стягнення в рівних частинах з відповідачів АТ «Альфа-Банк» та приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору в сумі 
2 724,00 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. 
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають залишенню без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника акціонерного товариства «Альфа?Банк» - адвоката Ременюк Тетяни Олександрівни задовольнити частково.
 
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 
2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 22 лютого 
2022 рокув частині вирішення позовних вимог до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Троц Юлії Борисівни скасувати, ухвали в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.
 
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 
2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 22 лютого 
2022 рокув частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним з моменту його підписання передавального акту 10221-10229 від 11 жовтня 2019 року та про відновлення становища, що існувало до порушення шляхом поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомостей щодо права власності ОСОБА_1 скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.
 
В іншій частині рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду 
від 22 лютого 2022 рокузалишити без змін.
 
Додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області 
від 20 квітня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду 
від 22 лютого 2022 рокув частині стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу скасувати.
 
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович